STEFAN MEY

DARKNET

A digitális alvilág
működése

Magistra Könyvkiadó, 2022

A mű eredeti címe: DARKNET Waffen, Drogen, Whistleblower
Wie die digitale Unterwelt funktioniert

Copyright © Verlag C.H.Beck oHG, München 2017
www.chbeck.de

A fordítás a 2021-ben megjelent 3., átdolgozott kiadás alapján készült

Magyar kiadás © Magistra Könyvkiadó, 2022

A jogtulajdonos engedélye nélkül a műből részlet sem közölhető

Fordította: Vincze Sára

Hungarian translation © Vincze Sára, 2022

Szerkesztő: Balla Judit

Kiadta a Magistra Könyvkiadó 2022-ben

Felelős kiadó: a Kiadó ügyvezetője

www.magistrakiado.hu

Borítóterv: SzépKönyvek

Elektronikus változat
Békyné Kiss Adrien

ISBN 978-615-6147-28-8

TARTALOM

1. Bevezetés

Utazás a darknetre

2. Mi is az a darknet?

Fogalommagyarázat

3. A darknet, mint bevásárlóközpont

A nagy illegális piacterek

4. A romlás bugyrai a darkneten

Fegyverek, terrorizmus és gyermekpornográfia

5. A politikus darknet

„Whistleblowerek” és ellenzékiek a darkneten

6. A digitális alvilág felépítése

Hogyan működik a darknet?

7. A Tor és a Tor Project

A történet és az ellentmondások

8. A hatóságok harca

Mit csinál a rendőrség a darkneten,
avagy a hatóságok nem is olyan tehetetlenek

9. Kitekintés

A disztópikus internettől a darknet utópiájáig

Függelék

Interjúk

További darknet- és Tor-programok

És még? – További darknetek

Mennyire biztonságos a Tor?

Kis darknet-lexikon

1

BEVEZETÉS

UTAZÁS A DARKNETRE

Az ígéret így hangzik: a darknet vad és szabad hely, ahol semmiféle szabály nem érvényes. Ellenőrizhetetlen és irányíthatatlan alvilág, ahonnan az állam nyomozóhatóságai és titkosszolgálatai ki vannak zárva, és ahol a kommunikációs hálózatok nagyvállalatai is befolyásukat vesztik.

A „sötét net” időről időre feltűnik a médiában. Ijesztő és csábító egyszerre. Szabadságot, kalandot és anarchiát ígér – de az álom egyben rémálom is, az emberi lélek legsötétebb bugyrának helye.

Legtöbbünk a médiában megjelenő horrortörténetek formájában találkozik először a „digitális alvilággal”. A darkneten – olvassuk – úgy kereskednek fegyverekkel és veszélyes drogokkal, mint máshol könyvekkel és CD-kkel; kiberbűnözők és terroristacsoportok szerelkeznek itt fel digitális vagy valós támadásokra.

Mégis, gyakran felsejlik a darknetről szóló hírekben valami, ami viszont reményre is okot ad. A legtöbbször ugyanis arra is utalnak egy-két mondatban, hogy a darknet névtelensége nemcsak kétes célokra használható fel, hanem bátor ellenzékieknek és korrupciókat leleplező „whistleblowereknek” is lehetővé teszi, hogy visszaélésekről szóló titkos dokumentumokat tárhassanak névtelenül a nyilvánosság elé.

Hogyan is fest hát ez a párhuzamos univerzum? Jó a darknet? Rossz? Vagy esetleg valahol a kettő között? Ki és miért keres védelmet a digitális névtelenség mögött? Megéri-e egyáltalán ellátogatni a digitális alvilágba?

Könyvemben közös utazásra invitálom Önöket ebbe a különös világba. Utunk során rá fogunk ébredni, hogy a „sötét netről” közszájon forgó állítások többsége inkább mítosz, mint valóság. Felfedezzük, kielemezzük a darknetet a maga összes ellentmondásával, lenyűgöző sajátosságával és a benne rejlő lehetőségekkel együtt.

A nagy felfedezések kora ugyan már lejárt, a világon már nemigen akad ismeretlen, feltérképezetlen hely, a darknet viszont még „terra incognita” – egy felfedezésre váró, ismeretlen, digitális föld.

Utazásunk állomásai

Könyvünk legelején először is megnézzük, mit is takarnak valójában az olyan kifejezések, mint „darknet”, „deep web” vagy „clearnet”. Miután ezeket tisztáztuk, útnak is indulhatunk. A kiindulási pont egyértelmű: a www.torproject.org oldalon letöltünk egy programot, amely kaput nyit a digitális alvilág felé, s ezzel elérhetővé válnak a darknet – nem hivatalos .onion végződésű – tartalmai, amelyek a Tor nevű, anonim jelenlétet lehetővé tevő szoftveren alapulnak.

Ha valaki Chrome, Microsoft Edge, Internet Explorer vagy Firefox böngészőkön keresztül akar belépni a darknetre, a rendszer rögtön dacosan ki is írja a következő hibaüzenetet: „A kiszolgáló nem található”. A darknet csak a Tor böngészőnek nyílik meg, amely egyfajta digitális láthatatlanná tévő köpenyként rejti el a kilétünket.

Utazásunk első állomásán megtanuljuk, hogy a darknetben és az internetben egy dolog közös: az üzlet ösztönző ereje. Ez volt az a mozgatóerő, amely ezt az oly sok ideológiai vitával övezett internetes alvilágot mára elsősorban a legkülönfélébb kábítószerek óriási online bevásárlóközpontjává tette. Kemény drogosok tudják itt beszerezni a veszélyes „anyagot”, alkalmi szerhasználók vehetik meg könnyedén a füvet és a bulitablettákat a hétvégi bódulathoz. Mindössze néhány kattintással megrendelhetünk azonban vényköteles gyógyszereket, fegyvereket, feltört bankkártya-adatokat, vagy akár hamis pénzt is. Kialakult egy jól szervezett, illegális kereskedelmi felület, amely magas napi forgalommal működik, és amelynek abszurd módon még Általános Szerződési Feltételei és értékelő rendszerei is vannak.

Ezután a „gonosz” darknetet vesszük közelebbről szemügyre. Azt a darknetet, amellyel rendszeres időközönként találkozhatunk színvonalas és kevésbé színvonalas újságok címlapjain egyaránt: azt a digitális alvilágot, amely minden rossznak a megtestesítője, amire az ember csak képes lehet. Megtudjuk, hogyan használják ki a névtelenséget a gyermekpornográfiával kereskedők, s foglalkozunk azzal a kérdéssel is, valóban nemzetközi terrorista csoportok fegyverlelőhelye-e a darknet. Mindezzel viszont ellenpólusként szembeállíthatók azok a történetek, amelyekben a „sötét net” inkább mint menedék jelenik meg – védelemként nemcsak ellenzéki aktivisták és visszaélésekről tudósító „whistleblowerek” számára, de egyszerűen olyan embereknek is, akik már nem akarnak láthatóak lenni a világhálón. Míg a digitális alvilág illegális oldalát mára, ha csak részben is, de feltárták, arról alig tudunk valamit, mi rejlik ugyanennek az alvilágnak a „jó” oldalán. Annyit lehet csak tudni, hogy a darknet egyik fele illegális tartalmakból áll, a másik fele viszont nem. Rájövünk tehát majd arra is, hogy ez az ellentmondásokkal teli hely miért is késztet néhány embert mégis álmodozásra.

Ezt követően megnézzük, hogyan is működik a darknet és valósul meg a hozzá kapcsolódó anonimitás: vagyis milyen módon jön létre egy zseniális trükk segítségével a névtelenség az egyébként szinte teljes mértékben ellenőrizhető interneten. Rácsodálkozunk arra a fél világra kiterjedő hálózatra, amely szerkezetének köszönhetően jelentős ellenőrizhetetlenséget kölcsönöz a darknet felhasználóinak. Utánajárunk, hogy e remekmű technológiájának alapjait hogyan fejlesztették ki egykor az Egyesült Államok hadseregének kutatói, és megtudjuk azt is, mennyi fejtörést okoz a technológia ma az államoknak. Megismerjük a szervezetet, amely napjainkban a névtelen online jelenlétet lehetővé tévő szoftver mögött áll, és amely – a darknethez hasonlóan – maga is tele van ellentmondásokkal.

Végül a darknetet hivatásszerűen kutató bűnüldözők válla fölött áthajolva abba is betekintést nyerhetünk, hogyan végzik munkájukat a technológiai és jogi határokat feszegetve, véget nem érő macska-egér játékként.

Mint minden nagyobb utazás, a mi utunk is a lehetséges jövő elképzelésével ér majd véget. Átgondoljuk, hogyan és hová fejlődhetne tovább a „sötét net”, hogyan lehetne valami olyanná, ami elsősorban a „rendes” internet jelenlegi, aggasztó állapotára jelenthetne megoldást. A világhálón ugyanis minden kommunikáció és a legkisebb megnyilvánulás is ellenőrizhető, lenyomozható. Az adatok kommunikációs vállalatóriások szervereire kerülnek, akik ezek alapján nyereséget hozó profilokat készítenek, amelyeket igény esetén készségesen át is adnak a különféle titkosszolgálatoknak. A kormányok különböző megfigyelési és ellenőrzési lehetőségei mára annyira kiterjedtté váltak, hogy az már sok embert a klasszikus 1984-hez hasonló disztópiákra emlékeztet.

Felvázolunk továbbá lehetséges forgatókönyveket is a további fejlődésre, végezetül pedig felvetjük az elsőre talán kissé merésznek tűnő kérdést: vajon egy nap nem válhatna-e a digitális alvilág az internet egy szabadabb és jobb változatává? Majd még egy lépéssel továbbmegyünk, hogy megnézzük, hogyan is nézne ki konkrétan a darknetnek ez az utópiája.

Ezután következik majd a függelék, benne többek között négy rövid interjú a könyvben megszólaltatott szakértőkkel, áttekintés a darknet alternatív technológiáiról, egy, a Tor biztonságát taglaló összefoglaló, és egy darknet-szószedet.

2

MI IS AZ A DARKNET?

FOGALOMMAGYARÁZAT

Legelőször is tisztázzuk, egyáltalán mi is a darknet. Ezt a nem kis érzelmi töltettel bíró kifejezést sokan ismerik a rendszeresen fel-feltűnő szalagcímekből, amelyek a médiában legtöbbször fegyver- és drogkereskedelemmel kapcsolatos letartóztatásokkal összefüggésben jelennek meg.

Fogalmak csatája

A „darknet” meghatározására különböző, meglehetősen homályos definíciókat találhatunk. Egy közérthetőbb változat szerint a darknet olyan digitális hely, amely különféle technológiai eszközökkel elfedi magát, s így használata során anonimitást teremt a felhasználó számára. Elrejti a számítógépek kapcsolódási adatait és működésük helyét, titkosítja a kommunikációs tartalmakat; ily módon pedig kizárja a nagyvállalatok és a titkosszolgálatok kíváncsi tekintetét. A „sötét netre” nem lehet a hagyományos böngészőkkel belépni, a kapcsolódáshoz egy speciális szoftverre van szükség, a szokványos keresőmotorok ezeket a tartalmakat nem jelenítik meg. Egy technikailag így elrejtett hálózat létrehozására különféle lehetőségek léteznek. A legelterjedtebb a Tor szoftveren alapuló darknet, amelyhez egy speciális, anonim jelenlétet biztosító böngésző is tartozik. Mivel ez nagyon hasonlít a „rendes” Word Wide Webhez, gyakran „sötét web”-ként is emlegetik.

A darknet ellentéte a nyílt web, amelyet „clearnet” (tiszta net) vagy „surface web” (felszíni web, felszíni háló) névvel is illetnek. Megszokott böngészőinkkel keresgélhetünk a tartalmai között, és a közhasználatú keresők, mint a Google, a Bing, vagy az orosz Yandex, kijelzik a találatokat. Ilyen tartalmak lehetnek a Wikipédia online enciklopédia szövegei, híroldalak és blogok cikkei, vitafórumok hozzászólásai vagy akár webshopok termékei is.

Következő fogalmunk a „deep web”, amelyet a darknethez hasonlóan mítoszok vesznek körül. Ennek a láthatatlan „mély webnek” a fő jellemzője, hogy bár elméletben bármilyen böngészővel hozzáférhetünk, a keresőmotorok ennek ellenére mégsem terjednek ki a tartalmaira, ezáltal a felhasználók is csak ritkán találják meg őket. Ennek több oka is lehet. Egyes weboldalak megtiltják a keresőmotoroknak, hogy átvizsgálják őket, azok pedig általában tartják is magukat a tilalomhoz. Egyáltalán nem hozzáférhetők a Google és társai számára az olyan weboldalak, amelyek csak jelszó megadása után jelenítik meg a tartalmaikat; ilyenek például azok a digitális tárhelyek, fórumok vagy blogok, ahová csak meghatározott személyek léphetnek be; de közösségi hálók bizonyos oldalai vagy olyan újságírói tartalmak is, ahol a hozzáférésért fizetni kell. Hasonlóképpen vállalatok, hatóságok vagy szervezetek intranet (vagyis intézményen belüli) hálózatai sem érhetőek el „kívülről”.

Bár az említett fogalmak többé-kevésbé segítenek a tájékozódásban, technikailag azonban sosem különíthetőek el teljesen egymástól. A klasszikus weboldalak mellett vannak ugyanis a kiterjedt világhálón olyan tartalmak is, amelyek a böngészők számára nem hozzáférhetőek, mivel csak a saját programjaikkal futnak. Léteznek speciális szoftverek szöveges vagy videóbeszélgetésekhez, legális vagy illegális zenehallgatáshoz, de a videójátékok sokrétű, összetett világának egy része sem nyitható meg Chrome, Firefox vagy Internet Explorer böngészőkkel. Ide tartoznak még a mobil eszközök felhasználási területei is: az okostelefonokon sokszor nem böngészőn keresztül keresünk, hanem egy mobil alkalmazást töltünk le hozzá, amelyet a szolgáltató hozott létre.

A csábító jéghegy-hasonlat

A bizonytalanságot gyakran az is növeli, hogy a darknet és a deep web kifejezéseket olykor egyszerűen összemossák. A darknetről szóló híradásokban gyakran szerepel a jéghegy-hasonlat, amely szerint az általunk ismert Word Wide Web csak a jéghegynek az információk digitális tengeréből kiemelkedő csúcsa, és ahogyan a felszín feletti, látható csúcs mindig sokkal kisebb, mint az alatta elterülő jéghegy, úgy a mindannyiunk számára ismert hálózat is egészen kicsi a deep web méretéhez képest (és ez utóbbinak is csak egy része maga a darknet). Az „internet mélységeit” mutatja be a Német Szövetségi Bűnügyi Hivatal (BKA) egyik illusztrációja is, amely alapján a deep web mérete – pontosnak nemigen nevezhető megfogalmazással – „a felszíni web méretének akár 10–100-szorosa” lehet. Más médiatudósítások még ezen is túlmennek, amikor úgy becsülik, hogy a deep web kiterjedése legalább négyszázszorosa a „surface web” kiterjedésének. Ez az elképzelés azt sugallja, hogy létezik valahol egy információkból és különféle tartalmakból álló digitális világegyetem, ahol eddig még csak nagyon kevesen jártak.

Bár mindez izgalmasan hangzik, valójában azonban ez is csak azoknak a mítoszoknak az egyike, amelyeknek sikerült beépülniük a darknetről szóló híradásokba. A jéghegy-hasonlatot sokszor használják mindenféle megkérdőjelezés nélkül – talán azért, mert olyan érthetően, logikusan hangzik, s biztos tudásnak tűnik, vagy esetleg azért, mert a digitális jelenségeket olyan nehéz képekkel illusztrálni, hogy az ember inkább meg sem kérdezi, mennyire hitelesek az ismeretek, amelyeken ezek a képek alapulnak.

Márpedig jelen esetben egyáltalán nem hitelesek. Az az állítás ugyanis, hogy a deep web kiterjedése sokkal nagyobb az „ismert” webénél, nem komoly, egyetemi szintű kutatásokból származik, hanem egy olyan „Fehér könyv”-ből, amelyet a BrightPlanet nevű vállalat jelentetett meg. Ez a cég arra specializálódott, hogy ügyfelei megbízásából különböző internetes tartalmakat és folyamatokat figyeljen meg – például a szerzői jog megsértésének felderítése céljából. A Fehér könyvet 2000-ben jelentették meg, és ebben a kiadványban jutott arra a következtetésre a BrightPlanet egyik kutatója, hogy a deep web a normális Word Wide Web méretének nagyjából 400-550-szerese. Csakhogy akkoriban a keresőmotorok még csak arra voltak képesek, hogy rögzített tartalmú, statikus weboldalakon kutassanak, az olyan adatbázisokkal azonban már nem boldogultak, amelyek csak egy keresési kifejezés megadása után mutatják meg a tartalmaikat, mint például állami szabadalmi adatbázisok, webshopok, vagy apróhirdetési portálok. A mai keresők viszont, különösen a Google, már nagyon jól tudnak keresni az összes elképzelhető tartalom között, majd ezeket automatikus lekérdezéssel meg is tudják jeleníteni. Persze még mindig akadnak nem hozzáférhető digitális területek is: a regisztrációhoz vagy előfizetéshez kötött oldalak tartalmai, cégek és szervezetek belső hálózatai, vagy túlságosan összetett lekérdezési felületű adatbázisok. Ezzel a kis résszel azonban a nyílt web tartalmainak óriási tárhelye áll szemben: szöveges leírással is ellátott, így a keresőmotorok számára is érzékelhető Youtube-videók, blogbejegyzések és újságcikkek, a közösségi médiában megjelentetett fényképek milliói vagy egyenesen milliárdjai. 2000 óta tehát sok minden megváltozott, az internet kora középkorából származó, „deep web” nevű jéghegy könnyen megérthető ábrázolását azonban még mindig használják.

Irány a darknet

A deep web részét alkotó darknet sem óriási, mégis rendkívül izgalmas terület. Ellenőrizhetetlenségével, anonimitásával és cenzúramentességével megkerüli a világhálóra máskülönben érvényes szabályokat, s talán még a társadalmat átható hatalmi viszonyok megkérdőjelezésének lehetősége is ott rejlik benne.

Ebben a könyvben, nem megfeledkezve arról, hogy egy rejtett párhuzamos hálózat létrehozására többféle technológiai lehetőség áll a rendelkezésünkre, mi ezek közül egyre szeretnénk összpontosítani: a nem hivatalos .onion végződést használó Tor-darknetre, amely máig egyedüliként hozott létre említésre méltó dinamikát, és amely az IT-szakma körein túl is ismertté vált.

Darknet – titkosított hálózatokon található, rejtett IP-című weboldalak, teljes névtelenségben rejtőző felhasználók világa. A közvélemény szemében általában a bűn földje, az internet legszörnyűbb, legmélyebb bugyra. A világ, ahol adható-vehető ember, fegyver, kábítószer, s ahol terroristák és pedofil bűnbandák szervezkedhetnek a hatóságok elől elbújva.

Csakhogy a darknet világa egyáltalán nem ilyen egyszerű – mert a darknet egyben a szabadság földje is, a hely, ahol a névtelenség védelmében nyilvánosságra lehet hozni emberek, cégek és kormányok bűnös üzelmeit; ahol diktatúrák üldözöttjei kapcsolatot tarthatnak egymással, közzétehetik felhívásaikat, híreiket; ahol elnyomottak szervezhetik az ellenállást.

Stefan Mey újságíró könyvében ennek a világnak hatol a mélyére, s mutatja be tárgyilagosan és közérthetően a darknet működését, veszélyeit és lehetőségeit, jelenét és várható jövőjét.