© Somkuti Bálint, 2025

Szakmai lektor

Resperger István

Borítóterv

Oláh Gábor

Borítókép © Shutterstock, 2025

© Hitel Kiadó, Budapest, 2025

Felelős kiadó Gorácz Anikó

Szerkesztő Gáspár Katalin

Szöveggondozó Rusznák György

Tördelő Szabó Eszter

Az elektronikus verziót az eKönyv Magyarország Kft. forgalmazza

www.ekonyv.hu

hitelkonyvkiado.hu

ISBN 978-615-6702-93-7

TARTALOM

Két év háború

1. Kilátások 2023-ra

2023-ban orosz harcieszköz- és létszámfölény várható

Legyőzhető-e az orosz hadsereg nyugati harckocsikkal?

Mennyi az elég?

Hidegháborús veteránok egymás ellen

2. Ukrán ellentámadás és eszkaláció

Hol csaphatnak le az ukránok, ha elindul az ellentámadás?

Vissza a jövőbe?

A Kreml elleni támadás

Az ukrajnai óriásgát felrobbantása

A 2023. nyári ukrán ellentámadás

Az akarat továbbra sem helyettesítheti az acélt

Mégis, kinek a Waterlooja?

Megrángatni az oroszlán… izé… a medve bajuszát

3. A Prigozsin-lázadás

Bahmut ostroma és bevétele

A Prigozsin-saga, avagy Putyin séfje az orosz hadsereg ellen

Zsoldosok eszkalációja, avagy a múlt fenyegető árnyai

Az ál-Puccini orosz turnéja

A Wagner-puccs emléke

Prigozsin halála

Minél jobban változnak a dolgok, annál inkább ugyanolyanok maradnak

4. Béketervek és háborús célok

Milyen egy 21. századi, nemzetek közötti háború, és hogyan érhet véget?

„Ez volt a legjobb alku, amit köthettünk” – A béketárgyalásokról

Béketervek

A törökországi megállapodás-tervezet

A 10 pontos ukrán béketerv, 2022. november

A vatikáni béketerv

Az ukrán békeformula

A béketervek tavasza

Orosz követelések

Mindenkinek van egy álma

Háborús célok

5. Haditechnika, orosz támadás 2024-ben és a nemzetközi helyzet

Kínai harci eszközök Oroszországnak?

Mire jut Ukrajna a drónháborúval?

Miért menesztette Zelenszkij a védelmi miniszterét egy hivatalosan sikeres ukrán ellentámadás kellős közepén?

Támadhatja Ukrajna Oroszország szívét a Taurus rakétákkal?

Az orosz haditerv lényegében változatlan

Megkésett karácsonyi ajándék Ukrajnának

A kurszki betörés

A történelem ismétli önmagát? – Kurszk 1943, 2025

Ukrán erők (jellemzően nem a teljes alakulat, kb. 15-30 ezer harcoló katona)

Orosz erők (ismeretlen összetételben, kb. 20-25 ezer katona)

A nemzetközi helyzet fokozódik?

6. Háború a lövészárkokban és a kibertérben

Krinki: értékes ingatlan vagy hídfő a semmibe?

Az UMPK-készlet, azaz buta bombákból precíziós fegyverek

Az Európai Unió álláspontjának változása a fronthelyzet alakulása szerint

F-16, a szárnyaszegett sólyom Ukrajnában

Az orosz fekete-tengeri flotta lassú felszeletelése

A háború a trendek összessége, azaz miért áll egyre rosszabbul Ukrajna?

A béna kacsa kirobbantja a harmadik világháborút

Kilátások a jövőre

KÉT ÉV HÁBORÚ

Ukrajna előző két évének története szinte mindenhol büszkeség tárgya lehet. Büszkék lehetnek a kijevi kormányzati negyedben arra, hogy az ország megmaradt, csillogtathatja morális kiállását az Ukrajnába számolatlanul dollár- és euró-tízmilliárdokat öntő Amerikai Egyesült Államok és az Európai Unió. Csak a 2022 ősze óta szinte teljesen befagyott harctéren nincs sok ok az ukrán büszkeségre.

Vlagyimir Putyin orosz elnök 2022. február 24-én adta ki a parancsot Ukrajna megtámadására, s az orosz hadsereg megkezdte masírozását Kelet-, Délkelet- és Északkelet-Ukrajnán át Kijev felé. Március–április fordulóján aztán vereséget szenvedve kivonult a főváros térségéből, majd megindult az átszervezett orosz erők támadása. Az év áprilisában a műveletek fő iránya megváltozott: az oroszok a Donbaszra koncentráltak, és májusra elfoglalták az Azovi-tenger legfontosabb kikötővárosát, az elhíresült Azov légió székhelyét, Mariupolt. 2022 szeptemberében aztán Ukrajna meglepő módon igen sikeres ellentámadásra volt képes mind az északkeleti Harkov, mind a délkeleti Herszon térségében, visszaszerezve az oroszok által az abban az évben elfoglalt területek több mint felét. Moszkva erre részleges mozgósítással és a Luhanszki, a Donyecki, a Herszoni és a Zaporizzsjai terület népszavaztatásával, majd annak nyomán annektálásával reagált – s mivel télen nem történt semmi, ezzel katonai értelemben véget is ért a háború első esztendeje.

2023 első érdemleges eseménye Bahmut hónapokon át tartó ostroma, majd elfoglalása volt. Az oroszok elsősorban a néhai Jevgenyij Prigozsin vezette Wagner magánhadsereg ténykedésének eredményeként tudták megkaparintani a három vasútvonal találkozásánál fekvő donbaszi várost. Súlyos veszteségeket szenvedett a Wagner, mindkét oldalon számos elitalakulatot emésztett fel a húsdaráló. Bahmuton kívül viszont 2023 elején az oroszok mindössze néhány donbaszi falu elfoglalásával büszkélkedhettek.

A háború második évének második fele azonban jelentős változásokat hozott. Június 6-án átszakadt az ukránok által visszafoglalt Herszontól északra található Nova Kahovka-i víztározó gátja, és az áttörő víz elárasztotta a Dnyeper alsó folyásának vidékét, szinte ellehetetlenítve a tavaszra tervezett nagy ellentámadást ezen a szakaszon. Az ukrán ellentámadás ennek ellenére júniusban megindult azzal a céllal, hogy elvágják a Zaporizzsjai területen a Donbaszt a Krímmel összekötő folyosót, és a Donyecki területen is visszavegyenek állásokat. Ebből nem sok valósult meg: két lépcsőben hét falut sikerült a donyecki és a luhanszki területen ismét ukrán kézre keríteni, illetve a Zaporizzsjai területen még egyet, a híradásokban gyakran szereplő Robotinét.

Közben azonban Kijev igyekezett nyomást gyakorolni az orosz hátországra. 2023. július 30-án és augusztus 1-jén Moszkva felhőkarcolókkal teli üzleti központjának három épületét dróntámadás érte, augusztus végén pedig a főváros és az ukrán határ között számos település szenvedett dróntámadást Brjanszk, Kaluga, Moszkva, Orlov, Pszkov és Rjazany térségében. Ezek a támadások segítettek ugyan közelebb hozni Oroszország népéhez a háborút, azokat a súlyos problémákat mégsem oldották meg, amelyekkel Ukrajna a harctéren küzdött. A lőszer hiánya – amelynek következtében az ukrán tüzérség még ma is messze kapacitása alatt lő – és az ukrán hadsereg számára kezelhetetlenül hosszú, 1500 km-es, jelentős részben a Szurovikin-vonal néven elhíresült orosz erődítmények mentén húzódó frontszakasz 2024-re sem vetít előre sok jót.

Mivel azonban nem ismerjük a felek háborús céljait, illetve a nyilvánosságra hozott elképzelések két év után is irreálisnak tűnnek mindkét oldalon, napra pontosan két évvel a konfliktus kirobbanása után azt mondhatjuk: döntetlen. Eldönthetetlen. A háború kirobbanása utáni visszavonulás, majd a nyári offenzíva északon egyértelmű ukrán siker volt, azonban már 2022-ben megindult az orosz ellentámadás. Már az ókori görög hadvezér, Pürrhosz is bebizonyította, hogy győztes csaták sora után is el lehet veszíteni egy háborút. Realista elemzők már a háború első hat hónapja után mondogatták, hogy az ukrán győzelemhez Oroszország összeomlására lenne szükség. A Prigozsin-lázadás 2023 júniusában egy pillanatra azzal kecsegtetett, hogy ez bekövetkezhet.

Egy dolgot azonban látni kell. A nyugati fegyverszállítás mértékének csökkenése már 2023 első hónapjaiban látható volt, ami világossá tette, hogy a Nyugat nem tudja pótolni az egyre inkább felőrlő háborúban elvesztett ukrán katonai eszközöket, Oroszország pedig Iránból és Észak-Koreából érkező lőszer-, rakéta- és drónszállítmányokkal javítja fel saját utánpótlási helyzetét. Bár korai lenne az orosz fél győzelmét kihirdetni, a második év végén egyértelműen nyerésre áll. Ugyanis azon lehetőségek mindegyike, amelyek Ukrajna helyzetén jelentősen változtathatnának, nagyhatalmak közötti háborúhoz, azaz nukleáris konfliktushoz vezetnének.

Nem csoda, hogy Volodimir Zelenszkij ukrán elnök és emberei az újratervezés jegyében töltötték a februárt: Zelenszkij 2024. február 8-án leváltotta a hadsereg 2021 júliusa óta szolgáló főparancsnokát, a mind a katonák, mind a lakosság körében kifejezetten népszerű Valerij Zaluzsnij vezérezredest. Utódja, Olekszandr Szirszkij altábornagy korábban a szárazföldi erők parancsnoka volt. Az ő feladata kidolgozni a 2024-re vonatkozó új műveleti tervet, amellyel szemben az elnöknek a lengyel Keleti Tanulmányok Intézete (Ośrodek Studiów Wschodnich – OSW) elemzése alapján nagy elvárásai vannak. Zelenszkij azt várja, hogy minden harcoló dandár kapjon hatékony nyugati fegyvereket, hogy oldódjanak meg a hadsereg logisztikai gondjai, hogy a tábornoki karba kerüljenek a frontot megjárt, azt ismerő katonák, valamint hogy javuljon a kiképzés minősége. Emellett fel kell állnia egy új haderőnemnek is, amely a dróntámadásokat koordinálja.

Bár ezek a tervek nagyra törőek, Napóleon volt az utolsó, akinek a jelenléte ötvenezer emberével ért fel a csatamezőn. Ez persze nem jelenti azt, hogy a Prigozsinhoz hasonló, lelkesítő vezetők vagy éppen Zaluzsnij, aki fiaiként tekintett a katonákra, ne tudott volna jobb eredményeket elérni az átlagnál. De például a nagyra törő elképzelések akár a felszerelésekre, akár a dróngyártás felpörgetése vonatkozóan igen komoly hátteret igényelnek. A modern háborúkban a parancsnokok sikere inkább a nagy katasztrófák elkerülésében mutatkozik meg. Az a veszély pedig, hogy egy-egy hozzá nem értő katonai vezető idején az amúgy is nagy megterhelés alatt álló rendszer összedől, továbbra is reális. Márpedig Szirszkij nevéhez fűződnek már ellentmondásos döntések – például Bahmut védelme a katonai racionalitással szemben, politikai megrendelésre, óriási véráldozat árán.

Két év háború után egyértelműen kijelenthető, hogy megszűntek a tömeges harckocsi- és harcjárműtámadások, és újra az első világháborúra jellemző, kis beszivárgó egységekkel folytatott gyalogos harcászat vált általánossá, amelyet alkalomadtán néhány harckocsi támogat közvetlen közelről, erre pedig a régebbi páncélosok is alkalmasak. Mindeközben elpárolgott a glória a csúcstechnológiás nyugati fegyverek körül is, legyen az akár a Javelin páncéltörő rakéta vagy a Storm Shadow cirkálórakéta. Egy háború ugyanis maga a gyorsított evolúció: minden újítás kitermeli a hatékonyságát csökkentő megoldást is. Amelyik fél nem tesz így, az elpusztul a csatamezőn. Hosszabb távon inkább aggasztó az a folyamat, hogy a legmodernebb nyugati eszközök, eljárások is bemutatkoztak a csatamezőn, és az ellenfél felkészült az elhárításukra. Továbbra is igaz az ősi mondás: a háborúk istene a nagyobb zászlóaljak mellé áll, azaz az elhúzódó konfliktus sorsát az ipari kapacitás dönti el, és nem az innováció.

1. KILÁTÁSOK 2023-RA

2023-ban orosz harcieszköz- és létszámfölény várható

A 2022 februárjában megindult orosz támadást az orosz katonai vezetés lényegében változatlan formában tavaszig erőltette. Miután egyértelművé vált, hogy Ukrajna ellenáll, sem a hadsereg, sem a lakosság nem fogadta tárt karokkal a Keletről érkező hódítókat. Szemlátomást megindult az újratervezés, amelynek részeként a legtöbb területen az orosz fegyveres erők védelembe mentek át, kivéve a Donyeck térségét, ahol a Wagner-zsoldoshadsereg alakulatainak segítségével támadást indítottak a 2014 óta itt felépített, jelentős mélységben kialakított, akár hat-nyolcszoros ukrán védővonalrendszer ellen. Az átszervezett, és Nyugatról érkezett – ekkor még elsősorban exszovjet – felszereléssel megerősített ukrán csapatok 2022 nyarán jelentős sikereket értek el: az oroszok kénytelenek voltak kiüríteni a Dnyeper keleti partját Herszon mellett, illetve Harkov térségében is jelentős előrenyomulást értek el az ukránok. Az erre válaszul elrendelt részleges mozgósítás, illetve az orosz hadiipar felpörgetése már 2023 elejére felvetette annak kérdését: ki fogja tovább bírni felszereléssel, lőszerrel és élő erővel a küzdelmet?

Miután a tél, de elsősorban a raszputyica tétlenségre kényszerítette a feleket, várható volt, hogy 2023 tavaszán mindkét szemben álló fél támadó hadműveleteket fog kezdeményezni: az ukránok vélhetően megpróbálják majd elvágni a krími és a donbaszi orosz területeket, az oroszok a Donbaszra koncentrálnak, és felmorzsoló taktikával próbálják továbbra is gyengíteni az ukrán haderő harcképességét. Már ekkor egyértelműen látszott, hogy Moszkva célja mindenáron elérni: Ukrajna ne jelenthessen többé katonai és politikai veszélyt Oroszország számára.

Bár az is előrelátható volt, hogy amíg van esély a győzelemre, a Nyugat nem fog kihátrálni Ukrajna mögül, tehát az ukrán hadsereg haditechnikai és pénzügyi támogatása 2023-ban is folytatódni fog – de a statisztika azt mutatja, hogy már a háború második évében sem tudtak annyi harckocsit, haditechnikát és lőszert adni, hogy az érdemben megfordítsa az egyre inkább érvényesülő orosz fölényt. Ezt tovább nehezítette az ukrán vezetés sokszor hangoztatott célja: Ukrajna teljes területének felszabadítása.

A realitásokat és az orosz nyilatkozatokat figyelembe véve a Krím visszahódítása irreálisnak látszott, viszont az orosz ajkú lakosság által nem lakott területeket visszaszerezni logikus célkitűzés volt. Az viszont kizártnak volt tekinthető, hogy a Krímben fekvő, a fekete-tengeri orosz jelenléthez elengedhetetlen szevasztopoli repteret és a többi bázist, repülőteret az oroszok valaha is feladnák: számukra az stratégiailag annyira fontos, hogy védelmében akár taktikai atomfegyvert is bevetnének.

Politikai okok miatt az orosz vezetés egyértelműen és mindenképpen meg akarja tartani a Krímet, a Donbaszt, valamint a népszavazások útján orosz területnek nyilvánított négy régiót. A 2023 tavaszára várható hadműveletek esetében logikus az az elképzelés, hogy az ukránok Melitopol vagy Mariupol környékén akarnak majd áttörni: katonai szempontból ennek van értelme, hiszen a Krím jól védett, sok orosz katonai bázis, utánpótlás áll a hátországban. A kérdés inkább az: a 2023 tavaszán Kremennaja környékén megindult ukrán támadás csak egy elterelő hadművelet, vagy azt az irányt akarják majd később továbbfejleszteni?

2023 elején az ukrán ellentámadás műveletei elakadtak, illetve folyamatosan érkeztek a mozgósított orosz erők a frontvonalra. A Donbaszban az oroszok keményen tartották magukat, és a harcok Bahmut környékén lángoltak leginkább. A város különlegessége az, hogy a szakadár orosz területekkel szemben az ukránok itt egy hat vonalból álló, mélységi védelmi rendszert építettek ki, jelentős erődítésekkel, összetett árokrendszerrel, betonnal és acéllal megerősített támpontokkal, ami nagyon jól védhető. Nem véletlen, hogy a Wagner-csoport sem tudta áttörni, pedig már 2022 májusa óta támadja.

E rendszer első vonalának elemei Szeverodonyeck és Liszicsanszk voltak, amelyek 2022 nyarán kerültek orosz kézre. Az orosz művelet célja itt az ukrán hadseregre gyakorolt folyamatos nyomás, hogy muszáj legyen ide csoportosítania az alakulatait. A műholdas felderítés korában nem könnyű eltüntetni egy felvonuló erőt, mélységi műveleteket is nehezen tudnak titokban kialakítani a felek, ezért meglepetésszerű támadás, vagy akár egy Blitzkrieg nehezen elképzelhető. Inkább az orosz felmorzsolótaktika folytatása várható, amelynek fő célja az ellenséges haderő, illetve az azt támogató gazdaság, valamint a társadalom felbomlasztása.

Ukrán oldalról nehézséget okoz, hogy a felállított, csapatokkal megfelelően ellátott, műszaki akadályokkal megerősített orosz védelmi rendszer ellen az előző év nyári hadműveleteiben használt megoldás már nem használható. A 2022-es hadművelet során a létszámfölényben lévő ukránok egy sztyeppei, manőverközpontú taktikát használtak: tíz-tizenöt járműből és egy-két harckocsiból álló, könnyen mozgó harccsoportokat alakítottak, amit a tüzérség távolabbról támogatott, és ezzel komoly meglepetéseket tudtak okozni. Ez a megoldás ugyanakkor egy beásott ellenséggel szemben nem használható.

Persze felmerül a kérdés: a folyamatos ukrán és a 2022. őszi orosz részleges mozgósítás után kinek az oldalán áll az erőfölény? Az alakulatok tényleges állományát nyílt forrásokból lehetetlen megítélni, de a modern háborúkban elengedhetetlenül szükséges tüzérségi fölény, a lőszer- és harcieszköz-ellátottság, azaz a tűzerőfölény az oroszok oldalán van, ez pedig egyre inkább érezteti hatását. Az ukránoknak a veszteségek pótlására önjáró lövegekre és nehéztechnikára lenne szükségük, és ez az, amiből nagyon keveset kapnak, részben azért, mert a Nyugatnak is nagyon kevés van belőle. A 2022 nyári ukrán ellentámadás sikerét az a néhány száz lengyel és cseh, jellemzően szovjet időkből származó haditechnikai eszköz biztosította, amelyet átadtak. A megígért modern, nyugati harckocsik átadásáról ekkor még csak a vita folyt.

Az igazi kérdés már 2023-ban az volt, hogy a Nyugat milyen mennyiségben képes újabb haditechnikát biztosítani az ukrán haderőnek. A 2023 elejéig átadott, amerikai és nyugat-európai nehéztechnikai eszközöket tartalmazó haditechnikai szállítmányok méretük miatt nem sok jelentőséggel bírtak, inkább szépségtapaszok voltak.

Az amerikaiak 50 darab Bradley lövészpáncélost küldtek, a németek adtak egy zászlóaljnyi hasonló Mardert, a franciák pedig egy harmadik zászlóaljnyi AMX-10 RC-t – ez összesen egy gépesített lövész dandár, márpedig az 1500 km hosszú arcvonalon egy sikerhez öt-tíz új dandárra lenne szükség. Az ukránok veszteségei: 500 harckocsi és hasonló nagyságrendű lövészpáncélos, emellett havonta 80-90 egyéb harci jármű. Ennek a pótlása 2023 elejére már megtörtént, az addig bejelentett nyugati szállítás azonban csak néhány havi mennyiség pótlására volt elegendő.

2023-ban a Nyugat nem hátrált ki Ukrajna mögül, a haditechnikai és pénzügyi támogatás is folyamatos maradt, kérdés azonban, hogy ez mire elég. Ahhoz valószínűleg nem elegendő, hogy Ukrajna győzelmet arasson; ahhoz, hogy meg tudja védeni magát, ennél sokkal komolyabb erőfeszítéseket kellene tenniük. Úgy néz ki, az orosz cél az, hogy megszüntessék az ukrán légvédelmet, amit felhasználva utána a szárazföldi csapatokat fogják fölmorzsolni. Ha az ukrán légvédelem, ez az integrált rendszer megszűnik, akkor a védelem nélkül maradt állások nem fogják tudni hatékonyan ellátni a feladatukat és elhárítani az orosz támadásokat.

Az, hogy az orosz vezetés célja egy, a koreaihoz hasonló befagyott konfliktus megteremtése, teljesen szembemegy a háború kirobbanása óta hangoztatott orosz célkitűzésekkel. Épp ellenkezőleg: a távlati orosz cél az lehet, hogy az ukrán „ügyet” minél gyorsabban lezárják, és az ukrán NATO-csatlakozás problémájával ne kelljen többet foglalkozniuk. A háború első időszaka arra irányult, hogy egy vezetőváltással „lenyúlják” Ukrajnát, egy kormányváltással az országot átállítsák a maguk oldalára, de miután ez nem sikerült, a katonai és politikai céljuk az lett, hogy Ukrajna semmiképpen se jelenthessen katonai és politikai veszélyt Oroszország számára. Ha ez az ország elpusztításával jár, akkor azzal, ha az elfoglalásával, akkor azzal.

Mivel már a háború második évének elején látható volt, hogy a Nyugat nem akar és valószínűleg nem is tud jelentősen több katonai felszerelést szállítani, várhatóan már 2023-ban érvényesülni fog az orosz haditechnikai és élőerőfölény. Az is kijelenthető ugyanakkor, hogy az ukrajnai konfliktussal Amerikának sikerült meggyengítenie Oroszországot, hiszen Moszkva elszigetelődött a nyugati kereskedelmi partnereitől (jellemzően az európai partnereitől), a Nyugat felé vezető energetikai szállítási útvonalait pedig elveszítette. Emellett jelentősen visszaesett a haditechnikai exportjai is, mert a saját részre kellett gyártania..