BRANDON HACKETT

ELDOBHATÓ

TESTEK

IMPRESSZUM

Brandon Hackett: Eldobható testek

Copyright © Markovics Botond, 2020

ISBN: 978-963-419-755-3 (epub)

ISBN: 978-963-419-771-3 (mobi)

Agave Könyvek

Felelős kiadó: A kiadó ügyvezetője

A borítót készítette: Müller Péter

Felelős szerkesztő: Velkei Zoltán

Szerkesztő: Bordás Veronika

Korrektor: Boncz Éva

Tördelő: Téglás Zoltán

Műfaj: science fiction

„A következő ezer év legsúlyosabb konfliktusai valószínűleg a biológiai alapú háborúskodások lesznek, amelyek során az azzal kapcsolatos különböző nézetek csapnak össze, hogy milyennek kell lenniük az emberi teremtményeknek.”

(Freeman Dyson)

„Mi az igazság?”

(Pilátus Jézushoz, Jn 18,38)

A NAPRENDSZER FONTOS TÖRTÉNELMI ESEMÉNYEI:

2071

A Nap haldoklásának kezdete.

2076–2247

Az Exodus, avagy a modern űrkorszak hőskora: kivonulás a Földről a Jupiter- és Szaturnusz-térségbe.

2079–2085

Első emberek a Jupiter Galilei-holdjain és a Szaturnusz Titán holdján.

2125

A három Jupiter-jéghold és a Titán terraformálásának kezdete.

2128

„Forró február”: az első szupernapkitörés, amely ezernyi műholdat, űreszközt tesz tönkre, és több tízezer ember szenved súlyos égési sérüléseket.

2129

Az Exodus és a terraformálási projektek felgyorsulása. Kezdetét veszi az aszteroidaláz, a kisbolygóöv, valamint a Jupiter 4-es és 5-ös lagrange pontjai körül keringő trójai kisbolygók feltérképezése, majd új lakóterek kialakítása többtucatnyi aszteroida belsejében.

2186

A Galilei-négyszög holdszövetség megalapítása.

2195

A Lagrange Genokrácia létrejötte.

2197

Az első molekuláris anyagnyomtatók, az anyagforradalom kezdete.

2217

A Naprendszer-alaptörvény életbe lép.

2238

A Holdgyilkos-napkitörés, amelynek során a Hold több felszíni városát hatalmas sugárterhelés éri. Ennek következtében néhány nap alatt több tízezren halnak meg.

2247

A Végítélet-napkitörés, amely az egész Földet felperzseli és lakhatatlanná teszi. A felszínen minden élet elpusztul, az emberi áldozatok száma kétmilliárd fő.

2253

A Libra Igazságügyi Szervezet megalapítása. A szervezet működését a Naprendszer űrállamai finanszírozzák.

2288

Megszületik Vireni Orlando a Szaturnusz felső légkörében lebegő héliumvárosban, az Aerial Athénén.

2335

A Végítélet-kitörést túlélő szellemek megjelenése.

2338

Együttállás-év: a Jupiter és a Szaturnusz nagyjából két évtizedenként öt csillagászati egységnél, negyven fénypercnél közelebb kerül egymáshoz (a maximális keringési távolság ennek több mint háromszorosa). Az Együttállás előtti és utáni évek relatív közelsége felpezsdíti a két bolygó körüli kereskedelmet és turizmust, közelebb hozza egymáshoz a Naprendszer űrállamait.

2338

A Szellemek pere.

I.
A SZELLEMEK PERE

Világméretű hazugság

Az igazság tartja össze a Naprendszert, gondolta Vireni Orlando, miközben a Libra Igazságügyi Szervezet korvettjében ereszkedni kezdtek a Ganümédész hold Jupiterrel átellenes vízfelszíne felé.

Melvin Kadeket, a Naprendszer leggazdagabb és legbefolyásosabb személyét készültek letartóztatni, és az érkezéssel a Virenivel együtt utazó két nyomozó egyre feszültebbé vált. Idegességüket üres beszélgetéssel próbálták palástolni; azt találgatták, hogyan fog reagálni a milliárdos, miként fogja a Galilei-négyszög összes ügyvédjét a Librára küldeni, és hogyan próbálják majd szétszedni a bizonyítékokat.

A kabint kitöltő gyorsulási zselé elkezdett felszívódni, a légkörbe behatoló korvett enyhén rázkódni kezdett. Alattuk, a hullámok közt ezernyi mesterséges szigetváros úszott, a legnagyobbak átmérője meghaladta a száz kilométert is. A terraformálás során felolvasztott egykori jégholdat egybefüggő óceán borította, csakúgy, mint a Galilei-négyszög másik két terraformált sarokpontját, az Európét és a Kallisztót.

Vireni úgy tervezte, a leszállás előtt fejben újra végigveszi a letartóztatás részleteit, de a két nyomozó fecsegésétől nem tudta rendezni a gondolatait.

– Ön nem ideges, ügyész asszony? – szólította meg a hórihorgas, fitos orrú Jan Komita.

– Nem – felelte szűkszavúan.

– Mégiscsak Melvin Kadekről van szó – feszegette tovább a rutinos, vén rókának számító Dupree nyomozó. – Árulja el, hogyan csinálja!

– Úgy, hogy kizárólag a feladatra koncentrálok. Önöknek is ezt javaslom. És kezdjünk el készülődni.

Arról nem kellett tudniuk, hogy az utazás alatt végig egyetlen, nyugtalanító kérdésen rágódott:

Ki vagyok én, hogy megvádoljam a Naprendszer legbefolyásosabb emberét?

Melvin Kadek otthonát, a híres Audrey-szigetet a Naprendszer legmodernebb luxusépítményének tartották, Vireni azonban a burjánzó, zöld növényzettel borított sziklái közül kiemelkedő, csillogó kupolák és ökotornyok együttesében inkább a harmóniát látta meg. Mennyire más lehet egy ilyen szigeten élni, mint egy asztropolisz belsejében!

A Libra Jupiter Igazgatóság Skyland űrtornyából három csapatszállító zárkózott fel melléjük, aztán berepültek a kijelölt hangárba.

Vireni a két nyomozó kíséretében kiszállt a korvettből. Eligazította vállig érő, sötét haját, aztán megropogtatta a nyakát: másfél napnyi utazás után jólesett még ez az alig egyheted g-s nehézkedés is. Mély lélegzetet vett; szerette a holdak levegőjét, mert egészen más zamatuk volt, mint az asztropoliszok folyamatosan cserélt, mesterséges légkörének. A Ganümédészé a sós karamellára emlékeztette.

Elsimította frissen nyomtatott nadrágkosztümje ráncait, és ellenőrizte az alatta viselt, testre tapadó, nanoszálas aquaruháját. Az egyik kísérő csapatszállítóból nyolc, matt fekete páncélos ISBA-kommandós csatlakozott hozzájuk, és egy pepita kosztümöt viselő, sötét hajú hosztesz egyenesen a milliárdos lakosztályáig kísérte őket.

Testőrök állták az útjukat, csak Virenit és a két nyomozót akarták beengedni, a kísérő alakulatot nem. Vireni intett a kíséret parancsnokának, hogy minden rendben, nem akart felesleges vitát, sem feszültséget. A Kadekhez hasonló, nagy hatalmú embereknek még a bukásuk pillanatában is célszerű meghagyni a méltóságuk és a tekintélyük látszatát.

Kadek egy mézsárga fotelből magyarázott a vele szemben ülő a jogtanácsosának, Laura Siborának és három befektetési brókernek. Amint Vireni és a két nyomozó belépett, feléjük pillantott, hanyag intésére a brókerek felpattantak, majd sietve távoztak.

Kadek kibontotta eddig kontyba fogott, vállig érő, aranyszőke haját, aztán felállt, kétméteres termetével Vireni fölé tornyosult. Évszázadokkal korábban közel sem volt ilyen magas, ám az enyhe nehézkedésben töltött hosszú idő, valamint a genetikai módosítások megnyújtották a testét, de ügyelt arra, hogy a termetével arányos izomzatot építsen magának. A testével is a nagyságát akarta hangsúlyozni.

Nyájasan elmosolyodott, de Vireni sherlockja azonnal jelezte, hogy az arcizmai túlságosan megfeszülnek, mosolya az „erőltetett” kategóriába csúszott. Sajnos a teste köré feszülő, láthatatlan elektromágneses mező minden másfajta letapogatást megakadályozott, testkémiáját is teljes kontroll alatt tartotta, kipárolgásai fölényt és erőt sugároztak, egyedül a pislogásának az átlagosnál valamivel gyorsabb üteme árulkodott idegességről.

– Azonnal kapcsolja ki a sherlockját! – csattant fel varjúhangon Laura Sibora. – Nincs joga viselkedéselemző használatára. Az eddig gyűjtött adatai semmilyen módon nem használhatók fel Melvinnel szemben.

– Ahogy óhajtja. – Vireni kelletlenül leállította a sherlockot. Enélkül is átlátott mindkettőjükön, ahogy pauling beültetésük nyugtatókeverékével és minden idegszálukat megfeszítve próbálták megőrizni az önuralmukat.

– Most értettem csak meg, miért nevezik önt Fürkésznek! – csettintett egyet Kadek. – Eddig azt hittem, azért, mert mindig kifürkészi az igazságot. Bocsássa meg a tévedésemet, hiszen még nem találkoztunk, így sosem volt alkalmam a szemébe nézni. Az ön tekintete elől senki nem menekülhet.

Virenit nagy szeme és világoskék írisze miatt kis korától azzal ugratták, hogy olyan, mintha az emberek veséjébe látna. És valóban tudott úgy nézni, hogy sokan önkéntelenül elbizonytalanodtak tőle.

Itt állt előtte Melvin Kadek, a háromszáz éves ember, aki természetes úton talán soha nem fog meghalni. A férfi a genetikai kezelések hatására ránctalan arcú, karizmatikus és örökifjú sármőr maradt, csibészes mosolyától szinte mindenki elolvadt. Övé szinte az egész Naprendszer, vajon mit akarhat még?

Vireni tudta a választ: még többet. Ez a típus örökké éhes és mohó marad, számára még a minden is kevés.

Kadeket az Exodus tette élő legendává, az Exodust viszont a kétségbeesés szülte.

A 21. század hetvenes éveiben a Nap fúziós folyamataiban aggasztó változások következtek be: felszíni hőmérséklete és fényessége folyamatosan nőni kezdett, az erősödő mágneses zavarok egyre erősebb, halálosan veszélyes szupernapkitörésekkel fenyegettek. A szimulációk azt mutatták, hogy ennek következményeként a Föld néhány évszázadon belül annyira fel fog forrósodni, hogy szinte minden életforma elpusztul a felszínén.

És ekkor jött Kadek, az egykori technológiai befektető, és néhány hozzá hasonló, ambiciózus milliárdossal és 2076-ban meghirdette az Exodust. Az évszázadokon átívelő, elképesztő léptékű űrprojekt célja az emberi civilizáció módszeres kitelepítése volt a Naprendszer külső térségébe: a Jupiter és a Szaturnusz terraformálható holdjaira, valamint több ezer aszteroida belsejébe tervezett mesterséges életterekbe.

Egy híres beszédében így fogalmazott: „A Föld idilli, de törékeny sziget volt, amelyet a 21. század közepére tönkretettünk. A klímakatasztrófát csak elodázni tudtuk, de még így sem akartuk elfogadni, hogy nem maradhatunk a bolygón örökké. Ha a naptevékenység nem változik meg drasztikusan, és a Nap nem kezdi el ledobálni magáról a plazmáját, valószínűleg mindannyian ott pusztultunk volna. Tudjátok, mire gondolok, ha visszanézek a néhai Földre? Hogy a szülőbolygónk feláldozta magát az emberi faj jövőjéért.”

Az Exodus-terv mérhetetlen költségeket emésztett fel, de Kadek legnagyobb ötlete a közösségi finanszírozáson alapuló tőkebevonás volt: interplanetáris cégei és az Exodus többi katalizátorvállalata évtizedekre, évszázadokra előre adták el a gyakorta százéves beruházási idővel készülő lakóhelyeket. Milliárdnyi ember vásárolt magának vagy a gyermekeinek, unokáinak reménybeli túlélést a Jupiter- vagy a Szaturnusz-térségben, és az évszázadok folyamán egyre többen vándoroltak ki a folyamatosan épülő, új világba.

Kadek kinevezte magát az Exodus kapitányának, és szép lassan a Naprendszer jelentős részében egyre-másra szerezte az érdekeltségeket: neki fizetett bérleti díjat az Európé, a Ganümédész és a Kallisztó, valamint a szintén terraformált Szaturnusz nagyhold, a Titán szigetvárosainak jelentős része, övé volt a legnagyobb aszteroidaépítő és bányászati vállalat, az Astronas, és részesedéssel rendelkezett több száz űrállomásban és asztropoliszban.

2247-ben aztán a Végítélet-napkitörés telibe találta a Földet, felperzselte a felszínt, elpárologtatta az óceánokat, és elevenen elégette a még ott élő kétmilliárd embert. Szerencsére „csak ennyit”, mert addigra már az emberiség nagy része, Kadeknek hála, a Földön kívül élt.

Azonban az Exodus egyben a Kapitány személyes tragédiájává is vált. Hiába teremtett ugyanis új otthont az emberiségnek, a saját családját nem tudta megmenteni: a 2238-as Holdgyilkos-napkitöréskor meghalt mindkét gyermeke, a Végítélet-kitörésben pedig a Földön tartózkodó felesége, Marion is életét vesztette.

Ezt a tragikus, sokszor megfilmesített „hőstörténetet” a nyomozás egészen más megvilágításba helyezte. Az Exodus nem volt más, mint egy világméretű hazugság.

Vireni a Naprendszer urának szemébe nézett, de csak egy tömeggyilkost látott maga előtt:

– Melvin Kadek, a törvény nevében letartóztatom kétmilliárd rendbeli gyilkosság, a Föld lakhatatlanná tétele és a teljes földi kulturális örökség megsemmisítésének vádjával.

Nem érdekel, kik maguk

Kadek bal szemöldöke felemelkedett, és Vireni sajnálta, hogy nem használhatja a sherlockot. Vajon felgyorsult-e a pulzusa? Mennyire tudják a méregdrága implantátumai kordában tartani az idegeit? Valószínűleg teljesen, mert egy olyan ember számára, akit az otthonán kívül minden pillanatban százmilliók kukkolnak, ez alapvető szükséglet. Sőt, ennyi idő alatt rutinná válhatott.

– Ez érdekes – mondta végül Kadek. – De pontosan mivel is vádol, ügyész asszony?

– A Mózes-tervvel.

– Mi az a Mózes-terv?

Vireni összepréselte az ajkát. Sejtette, hogy Kadek nem fog semmit beismerni. És amikor majd végül kénytelen lesz vallomást tenni, akkor azzal fog érvelni, hogy valójában megmentette az emberi civilizációt, és tulajdonképpen mindenkinek hálásnak kellene lennie neki, a kétmilliárd ember pedig a túlélés sajnálatos áldozata volt.

– 2071 és 2076 között ön és néhány üzlettársa, több elkötelezett mérnöke és fizikusa, mint az azóta elhunyt Hideo Yu, Fernanda Alvarez és Piotr Moskowitz, titokban több ezer speciális, nukleáris rakétát lövettek a Nap koronájának mélyére. Ezek a rakéták felgyorsították a hidrogénfúziót, mágneses instabilitást és ezáltal korábban soha nem látott szupernapkitöréseket okoztak. Emiatt 2247-ig több millió ember halt meg, 2247-ben, a Végítélet napján pedig további kétmilliárd.

– Azok a tudósok az Exodus kiemelkedő koponyái voltak – felelte Kadek –, nélkülük ma nem létezne emberi civilizáció. Nem létezne ön sem. Úgy tűnik, az összeesküvés-elméletek még mindig a kultúránk velejárói, még inkább a végtermékei. Önöket nagyon csúnyán félrevezették.

Félrevezettek. Hát persze.

– Az Ügyészség nemrég átküldte a végzést. A Veritasra fogjuk kísérni bizonyítékismertetésre, emlékvizsgálatra és vallomástételre – folytatta hűvösen Vireni, és egy pillanatra maga is meglepődött szavai súlyán. – Kérem, készüljön fel az indulásra!

Csend telepedett a szobára.

Kadek Laura Siborára pillantott, és Vireni úgy sejtette, hogy a kontaktjukon beszélgetnek. Sibora arca egyre sápadtabb lett, végül aprót bólintott.

– Sajnos ez nem fog menni – felelte Kadek.

– Tudja, milyen következményei lesznek a felelőtlen vádaskodásnak? – kérdezte élesen Sibora. – A Libra teljes vezetőségének a fejébe kerülhet, de elsőként az önébe.

Vireni a fejét rázta, és Kadek szemébe nézett.

– Uram, letartóztatási parancsunk van ön ellen, és a fenyegetőzés csak tovább ront a helyzetén. Kérem, készüljön az indulásra!

A milliárdos egészen közel lépett, több mint egy fejjel föléje magasodott. Vireninek erőt kellett vennie magán, hogy ne lépjen egyet ösztönösen hátra.

– A megvádolásom az évszázad híre lenne, ön pedig a Naprendszer sztárjává válna, igaz? El kell ismerni, ügyesen építi a karrierjét!

– Nekem nincs karrierem – felelte önkéntelenül Vireni. – Én pusztán csak az igazságot szolgálom.

Ne magyarázkodj! Kadek pontosan tudta, mi az érzékeny pontja: gyűlölte, ha karrieristának nevezik. Pedig soha semmit nem tett a karrierjéért, ellenben képes volt a megszállottság határát súrolva dolgozni a társadalom ellenségeinek bíróság elé állításáért.

– Hány éves is ön? Alig ötven, igaz? Én ilyen fiatalon még szinte semmit nem csináltam. Ott ücsörögtem a saját mocskában fuldokló Földön, és tétlenül néztem, hogyan robogunk a pusztulás felé. Akadt néhány jól menő techvállalatom, tetemes vagyonom, talán egy-két aprócska űrállomásom, de a klímaválság közepette sem csináltunk mást, csak álmodoztunk.

Az időt húzza. De miért? Mit akar elérni? Talán vár valamire?

– Uram! Figyelmeztetem, hogy ha szükséges, meg fogjuk bilincselni…

– Jól figyeljen rám! – vágott közbe Kadek. – Nem véletlenül jutottak el hozzám pont most. Önöket az elejétől manipulálták. A Szellemek pere miatt néhány nap múlva lehet, hogy sokkal nagyobb problémáink lesznek, mint képzeli. Elmondom, mi fog történni. Néhány percen belül egy üzenetet fog kapni a Librától, és ez az üzenet megkíméli önt a lebőgéstől, sőt, talán még a karrierjét is megmenti. Mert most már az forog kockán. Kérem, várjuk meg együtt! Hozathatok önnek addig egy long night koktélt? És a nyomozóknak is, természetesen.

Vireni meredten nézte a kanapéra visszahuppanó Melvin Kadeket. Svetlana Kologdának is itt kellett volna lennie, csakhogy a főügyész azt akarta, egyedül csinálja végig az eljárást, méghozzá azért, mert ez az elejétől az ő ügye volt: ő rendelte el és felügyelte a nyomozást, ő állította össze a bizonyítékokat, és ő képviseli majd a bíróságon a vádat is.

Egy pillanatra sem szabad elfelejtenie, kicsoda ez az ember.

„Mi legyen? – kérdezte a kontakton Dupree. – Nem értem, mi ez az egész.”

„A Libra öt perc alatt elfoglalhatja a szigetet – felelte Jan Komita –, de abból óriási botrány lesz…”

„És úgy tűnik, Kadek botrányt akar – üzente vissza Vireni. – Hát akkor legyen botrány.”

– Uram, az ön ismertségére és hírnevére tekintettel a lehető legdiszkrétebben jártunk el – mondta keményen –, ezért jöttünk csak mi. Úgy gondoltuk, ön sem akarna egy irányíthatatlan neuroszféra-botrányt. Csupán egyetlen szavamba kerül, hogy több száz nyomozó lepje el a szigetet. Megértette?

– Várjunk! – intett Kadek.

– Azt kérdeztem, megértette-e!

Ebben a pillanatban a szeme előtt felvillant a Libra mérleget ábrázoló emblémája.

A Veritasról kapott elsőbbségi üzenetet.

Az üzenet bevillant a látómezőjébe: Junita Memer, a Libra elnöknője az irodájában ült terebélyes diófa íróasztala mögött.

„Orlando! Svetlana Kologda csak nemrég tájékoztatott a Melvin Kadek elleni nyomozásról. Nem tudom, hogy merészelték ezt eltitkolni előlem, de felelni fognak érte! Az Ügyészségi Felügyelő Bizottság algosza soron kívül áttekintette a nyomozati fájlokat, és súlyos visszásságokat talált: a bizonyítékok eredetisége megkérdőjelezhető, ezenfelül feltártak egy sor eljárási hibát is. Maga mindenáron le akarta tartóztatni Melvin Kadeket, igaz? Az igazságügyi algosz újrakalkulálta, és megalapozatlan kategóriába sorolta át a vádemelési javaslatot. Nem tudom, egyáltalán elsőre hogyan sikerült átfuttatniuk rajta. A letartóztatási parancsot haladéktalanul visszavonom. Azonnal távozzanak Kadek otthonából, a Libra munkatársai jogtalanul tartózkodnak ott, és én nem szeretnék egy pert a nyakunkba. Már értesítettem a Jupiter-igazgatóságot is, az akciót lefújtuk, a támogató egységeket visszarendeltük. Ha visszatért a Veritasra, az első útja az irodámba vezessen.”

Vireni elsápadt.

Svetlana mindig azt mondta, hogy folyamatosan egyeztet Memer elnökkel az ügyről! Mi az, hogy megkérdőjelezhető a bizonyítékok eredetisége? Mi az, hogy eljárási hibák? Ezt nem gondolhatja komolyan Memer!

A bizonyítékok egyértelműek, de ha válaszolna is Memernek, a Libra központja, a Veritas asztropolisz és a Ganümédész között a kommunikációs távolság jelenleg negyven perc.

Higgadtnak kell maradnia, de hogy az istenbe maradhatna higgadt?! Évek óta maximális titoktartás mellett dolgoztak az ügyön, és hivatalosan csak alig egy órával ezelőtt küldték el az értesítést a letartóztatásról.

Kadek már az érkezésükkor tudta, hogy Memer elnök üzenetet fog küldeni, és azt is tudta, miről.

Azaz jóval előtte egyeztetniük kellett.

Összejátszanak!

Nyílt az ajtó, és Kadek testőrségének parancsnoka, Taufik Morgan lépett be, mögötte három testőrandroid. A Vireni testébe ültetett taktikai-védelmi intel azonnal vörös fokozatba kapcsolt, és jelezte, hogy Morgan négy különböző kiberfegyvert aktivált a homlokába ültetett fejlézertől kezdve a csuklójában viselt vibropulzárokig, és az androidok is harci módba kapcsoltak.

– Kérlek, kísérd ki a Libra képviselőit! – intett a testőrnek Melvin.

„Aktívak a fegyverrendszerei! – üzente Komita. – Kiiktassam?”

„Meg ne próbáld, Jan! – figyelmeztette Dupree. – Az androidokra figyelj!”

„Az ügyészségi parancs érvényes – felelte mindkét ügynöknek Vireni –, az elnök asszony nem vonhatja vissza csak így, önkényesen, ehhez még neki sincs jogköre. Meghamisították a bizonyítékokat. Ez már politika. Csakhogy a Libra nem politizál, még akkor sem, ha Memer másképp gondolja.”

– Taufik Morgan – fordult a testőr felé –, figyelmeztetem, hogy a fegyverrendszer aktiválása a Libra képviselői elleni agressziónak minősül. Azonnal kapcsoljon le minden fegyveralkalmazást! Ön pedig – fordult Kadek felé –, kérem, készüljön fel az indulásra, különben az ISBA fogja a Veritasra kísérni, és az egész neuroszféra a letartóztatásán fog csámcsogni.

– Talán nem értette Junita Memer üzenetét? – kérdezte élesen Kadek. – Melyik része nem volt világos?

– Az eleje, a közepe és a vége – felelte Vireni ugyanolyan éllel a hangjában. – Az elnök asszony összejátszik önnel, és ezért neki is felelnie kell. Engem nem érdekel, kik maguk, de ezt a tömeggyilkosságot nem fogják eltussolni.

Kontaktján az ajtó előtt, valamint az Audrey-sziget hangárjában várakozó Libra-különítményeket hívta:

„Figyelem! Junita Memer a…”

Megszűnt a kapcsolat, és a szemébe villant Taufik Morgan vibrációs pulzárjának rubinvörös célzóoptikája:

– Ezt most fejezze be, ügyész asszony!

– Azonnal kapcsolja le a fegyverrendszereit és a turingtestőröket! – üvöltötte Dupree nyomozó Taufik Morgannek, miközben csuklórekeszeiből egy-egy impulzuslézer ugrott elő. – Figyelmeztetem, hogy minden, amit tesz, rögzítésre kerül, és felhasználható ön ellen!

– Nem hiszem – dörmögte Morgan.

Követhetetlen gyorsasággal oldalra lendült, és a tenyerébe ültetett tokból előugró vibrációs pulzárjával Dupree mellkasára célzott. A nyomozó elcsukló, sípoló hangot kiadva rogyott a márványpadlóra. Még a taktikai intelje sem tudta megvédeni.

Komita hátrahőkölt, impulzuslézerei megpróbálták befogni a testőrt, ő azonban olyan gyorsan mozgott, hogy csak egy elmosódott árny látszott belőle. A következő pillanatban torkon ragadta a fiatal nyomozót, és a padlóhoz vágta.

Aztán rátaposott az arcára.

A reccsenést követő pillanatban Vireni szemébe éles villanás mart.

Kétségbeesetten felsikoltott.

„Neurális rögzítő: végzetes hiba! – érkezett a rendszerüzenet. – Videótároló: végzetes hiba!”

A fényvillanás okozta fájdalom az elméjét égette, és kitöltötte az érzékeit. Csak az izzó fehérség létezett.

Taktikai intelje ezzel egy időben önvédelmi vészmódba kapcsolt.

Semmit nem látott, és nem tudott a szeméhez kapni sem, mert az izmai önálló életre keltek.

Ettől a pillanattól nem ő irányította a testét, hanem az intel.

Vakon az erkély felé szökkent, ki a nyitott ajtón, aztán az intel átvetette a testét a korláton.

Zuhant, és közben az arca elé siklott aquaruhája légmaszkja.

Bekattant a picsa

Az önvédelmi mód olyan, mint egy hullámvasút. Vireni az iménti villanástól semmit nem látott, csak az izmai rándulásait érezte, azt sem tudta, mi lesz a következő mozdulata. Mintha iszonyú erővel és sebességgel ide-oda rángatták volna.

Pauling implantátuma fájdalomcsillapítót és reflexgyorsítót lőtt a vérébe.

Zuhant.

Még mindig nem látott semmit, ezért elképzelte az egyre közeledő hullámokat. Már be kellett volna csapódnia a vízbe, de az egyheted g miatt a vártnál lassabban tartott lefelé.

A szíve zakatolt, alig kapott levegőt.

Teste hirtelen megfeszült, karja az oldalához szorult, aztán teste talppal előre a jéghideg hullámok közé vágódott.

Néhány másodpercre elakadt a lélegzete, aztán a testére tapadó aquaruha alkalmazkodott a hideghez, és bekapcsoltak a fűtőszálai.

Pislogni kezdett, végre visszatért a látása, de a szeme még mindig sajgott.

Lerángatta magáról a nadrágot és a blúzt, lerúgta a cipőjét, közben átvillant az agyán, hogy a talpa alatt nyolcszáz kilométernyi, feneketlen mélység tátong. Bekapcsoltak az aquaruha talprészének légsűrítő hajtóművei, hosszú percekig siklott a víz alatt, míg beért egy sötét hajótest alá, és az aquaruhája mágneses tapadókorongjaival rögzítette magát a felülethez.

Zihált a maszkban, és a pauling nyugtatókoktélja ellenére is a torkában dobogott a szíve.

Egyre nehezebben kapott levegőt.

Hörögve próbált lélegezni.

Pánikroham. Egy nyavalyás pánikroham.

Még nem hat a nyugtató.

Koncentrálj!

Első a Justitia, második a Hammurápi, harmadik a Plutarkhosz, negyedik a Drakón, kezdett bele saját kis önnyugtató litániájába, ötödik a Manu, hatodik a Gaius…

Lélegezni.

Lassan.

Lélegezni.

A látóterében felvillant egy üzenet: felkerült a körözött személyek listájára.

Aztán leállt az intelje, majd egy sor további beültetése is.

Libra kontrollvírus!

Kizárják a hálózatból. És ha a vírus átveszi az intelje irányítását, akkor egyenesen a legközelebbi Libra-alakulathoz viszi.

Jelen helyzetben talán az lenne a legjobb, ha a Skylandre vinnék.

Csakhogy a Skyland torony Jupiter-igazgatósága Memer parancsait követi. Így egyszerűen csak félre fogják állítani, sőt, valószínűleg minden munkatársát, akivel ezen az ügyön együtt dolgozott, a bizonyítékokat pedig eltüntetik.

Előhívta a Belső Ellenőrzési protokollt, és megadott egy speciális kódot.

„Rendszer felülírva, vészhelyzeti mód aktiválva, érkezett a belső üzenet. Belső ellenőrzési vészprotokoll aktív. Rejtett mód aktív. Rendszerfrissítés végrehajtva.”

Az intel visszakapcsolt, a kontrollvírus pedig azonnal törölte magát.

Vireni továbbra is mélyeket lélegzett, és a pauling nyugtatókoktélja végre hatni kezdett.

A legtöbb Libra-dolgozó nem is tudott a Belső Ellenőrzés létezéséről. A szervezetet részben az ilyen helyzetek miatt hozták létre, amelyeknek nem szabadna megtörténnie: például hogy az elnök elárulja a Librát.

A skylandiek már minden bizonnyal keresték, de rejtett módban egyelőre nem fogják megtalálni.

Megfogalmazott és elküldött egy rövid, kódolt neuroüzenetet, ami negyven perc alatt ér majd el a Lagrange Genokráciában keringő Veritas asztropoliszra, és riasztja az illetékeseket.

Virenit négy éve szervezték be az elnök és az igazgatóságok tudta nélkül és tőlük függetlenül működő Belső Ellenőrzési Osztályba, a munkaköre innentől egy titkos záradékkal, a Librán belüli visszásságok megfigyelésével és feltárásával egészült ki. A szervezet teljes titokban működött, Vireni még azt sem tudta, kik irányítják, és eddig mindössze néhány beavatott ügynökkel találkozott, és csak teljesítette az időnként kapott különutasításokat.

A Lomha, de csinos teherhajó hasához tapadva észrevétlenül elhagyhatta a környéket. Mélyeket lélegzett a maszkban, és megpróbált nem a hajó hasa alatt tátongó mélységre gondolni.

Egyfolytában Melvin Kadek fölényes arckifejezését látta maga előtt, majd azt, ahogy Morgan szétzúzza Dupree mellkasát, és beletapos Komita arcába.

Vissza kellett volna menniük a Veritasra, és sokkal óvatosabban viselkedni. Akkor most mindketten élnének.

Miatta haltak meg.

Nem.

Taufik Morgan ölte meg őket.

Mégis: ha másképp dönt, most talán életben lennének mindketten.

Fél órán át utazott a Lomha, de csinos hasa alatt, amíg elég messze nem jutott az ellenkező irányba haladó Audrey-szigettől. Az intel egy úszó erdőt észlelt a közelben, ott megbújhatott. Víz alatt közelítette meg az összekapcsolt bójafák rengetegét, és csak akkor emelkedett a felszínre, amikor a feje felett meglátta a vízi gyökerek kusza hálózatát.

Az aquaruha szuszpenzortalpaival centiméterekkel a víz felett lebegett. Az arca elől félrehúzta a légmaszkot, hátrasimította szemébe lógó, vizes haját, aztán felkapaszkodott a lombkoronájuknál összenőtt, a hullámverésben ide-oda billegő bójafák ágai közé. Nem messze tőle néhány tengeri kecske rágcsálta a faleveleket, de amint a közelükbe ért, ágról ágra szökkenve eltűntek a lombok között.

A Nap aprócska, narancs korongja vakítóan fénylett az égen. Átmérője hajdani méretéhez képest már ötödével megnőtt, de a Galilei-négyszögből még így is sokkal kisebbnek látszott, mint régen, a néhai Földről. Fényessége azonban az elmúlt évszázadok folyamán olyan mértékben erősödött, hogy hiába keringett a Jupiter ötször akkora távolságra a Naptól, a holdjait lassan ugyanannyi fény és hő fogja érni, mint egykoron a Földet.

Ezt is Melvin Kadeknek, a „Naprendszer hősének” köszönhették.

Napnyugtáig mindössze tizenkét órája maradt, utána egy közel háromnapos éjszaka veszi kezdetét, és a végére akár mínusz tíz fokig is süllyedhet a hőmérséklet. Nem akart itt ragadni a hosszú éjszakára.

A neuroszféra közben arról tudósított, hogy Melvin Kadek az egyik magánkorvettjén elindult a Lagrára, a Szellemek pere ítélethirdetésére.

És az ő neve is felbukkant a Galicom vezető hírtémái között:

<Vireni Orlando, avagy a Fürkész, a Libra kiemelt ügyekkel foglalkozó ügyésze egy törvénytelen igazságügyi eljárás során rátámadt Melvin Kadekre, majd meggyilkolta két kollégáját, Harinder Dupreet és Jan Komitát, a Veritas Nyomozó Iroda (VNI) két ügynökét, akik megpróbálták megfékezni. Orlandónak azóta nyoma veszett.>

<Egy karrierista bukása: Vireni Orlando a legfiatalabb kiemelt státuszú Libra-ügyész, nevéhez fűződik többek közt a Klim Odom-gyilkosság felgöngyölítése és a Sonoda-rezsim megbuktatása…>

Karrierista. Gyilkos.

Maga is meglepődött, milyen higgadtan fogadja a neve bemocskolását, de végül is már kis korában megtanulta, hogyan fojtsa el az érzelmeit. Így biztonságosabbnak tűnt az őt körülvevő világ.

Taufik Morgan kiégette a retinalinkjét és a neurális videótárolóját, ezzel megsemmisítette a bizonyítékait is, amikkel cáfolni tudta volna a vádakat. De ki hiszi el, hogy egyedül megölt két nyomozót? Miért tenne ilyet? Ez az egész logikátlan.

Csakhogy: mit hisznek el inkább az emberek? Hogy egy ügyész rátámadt Kadekre, vagy hogy Kadek hajdanán rakétákat lövetett a Napba, kikényszerítette az Exodust, és ő felelős a Föld pusztulásáért?

Valóban el tudják ezt titkolni?

De hiszen évszázadokon át sikerült nekik. Még az is lehet, hogy nem is ő az első, aki megpiszkálta a múltat.

A neuroszférán közben záporozni kezdtek a villanások:

///Joey2281: Ez a nő ránézésre pszichopata! A Libránál alaposabban megválogathatnák az ügyészeiket! /gyűlölködő///

///FreeLagra: Orlando egy igazságmániás buldog. Ő kapta el Bilal Perrót, a Solarbank igazgatónőjének unokáját, a Titánra elsőként leszálló Klim Odom gyilkosát. Emlékszem, hogyan szorította sarokba a Solarbank ügyvédeit. És a Sonoda-ügyről nem is beszéltem. Ugye nem gondoljátok, hogy ok nélkül akarta letartóztatni Kadeket? Itt valami bűzlik. /gyanakvó///

///neurálisidegroncsoló: @FreeLagra: Hát persze, az Exodus kapitánya meg biztosan bűnöző. Azért mentette ki az emberiséget a Földről. /cinikus///

///Végítélet2247: Szerintem kiderítettek valamit Kadekről. Tudja valaki, milyen váddal akarták letartóztatni? /dühös///

///Köpökrátok: Szimplán csak bekattant a picsa. Majd elkapják, és elítélik. Láttunk már ilyet, pörgessünk. /unott///

///NR_Windy23: Imádlak, Melv!!! /érzelmes///

///Köpökrátok: Nem tud valaki erről a Fürkészről egy minőségi eroszoid kópiát? /felajzott///

///Jupiterbáró: @Köpökrátok: [unbanned-eroszoidcelebsex-link] Itt lemodellezik neked. Szaturnusziak, drágák is, de minőségi cuccokat terveznek. Jó szórakozást! /kaján///

A kontaktja jelzett, megérkezett a kódolt válasz a Belső Ellenőrzéstől:

„Ideiglenesen kiemeljük a rendszerből. Mellékeltük az új azonosítóját. Béreljen egy korvettet, minél gyorsabbat, és haladéktalanul térjen vissza a Veritasra. A költségek nem számítanak.”

A bérelt korvett korlátozott intelligenciája gond nélkül elfogadta a Belső Ellenőrzéstől kapott új azonosítóját: Irina Nigellis, sürgősen a Lagrára rendelt VNI-nyomozó. Nem sokkal később már negyven g-vel gyorsulva távolodott a Ganümédésztől, de a fahéjillatú gyorsulási zselében ebből semmit sem érzett.

A külső kamerák képén a Jupiter sávokba rendeződő felhői szétfolyó olajfestékfoltokként kavarogtak a turbulens viharokban. A gázóriás előtt a kénsárga Ió penészzöld kráterekkel és barnás lávafolyamokkal tarkított felszíne világított.

Vireni a zselében is érezhetően vacogott, mire a korvett megemelte a hőmérsékletet. A meleg jólesett, kicsit ellazult tőle.

Fel kellett volna készülniük erre a lehetőségre is. De pontosan mire? Hogy a Libra elnöke összejátszik Kadekkel?

Eszébe jutottak a férfi szavai: „Lehet, hogy a Szellemek pere miatt néhány nap múlva sokkal nagyobb problémáink lesznek, mint képzeli.”

Mintha Kadeket sokkal jobban izgatta volna a per, mint az, hogy évszázados bizonyítékok kerültek elő ellene a Föld elpusztításáról.

Miért érdekes ennyire a Szellemek pere?

A neuroszférán a Kadek-ügyön túl valóban a szellemekkel foglalkoztak a legtöbbet. Ahogy Vireni töprengve a hírek között böngészett, a szeme elé ugrott egy élőben közvetített interjú a Galilei-négyszög első számú hírközpontjából:

<GALICOM NEWS | Vittorio Hansen: Hamarosan lezárul a Szellemek pere. Ez alkalomból mai vendégünk Nadine Castillo, a Sterling Intézet (STEIN) történésze. Köszöntöm, professzor asszony. Kik, mik is valójában a szellemek?

N. CASTILLO: Szellemnek a Végítélet-napkitörésben elhunyt emberek közül kétszázmillió személy digitálisan lementett konnektomját nevezzük. A konnektom egy ember teljes visszafejtett agyi neuronkapcsolati hálója, másképp fogalmazva az eredeti személyiség, az intellektus és emlékek összessége.

GALICOM NEWS: Miért csak nemrég, közel egy évszázaddal a Végítélet-kitörés után jelentek meg a szellemek? Mi történt velük az eltelt évtizedekben?

N. CASTILLO: Ezt jelenleg nem tudjuk. Ahogy azt sem, hogy kik állnak mögöttük valójában. A technológia azonban nem új, a hajdani Konnektom-projekt már a múlt század harmincas éveiben jelentős felháborodást váltott ki. Sokak szerint ez már nem emberi létezés, és végül a Naprendszer-alaptörvény módosítása a projekt miatt újradefiniálta az ember jogi fogalmát: kimondta a test és a tudat elválaszthatatlanságát, és ehhez kötötte a polgári státuszt. Azaz törvénybe foglalta, hogy a digitalizált tudatok nem emberek. A 2247-es Végítélet-napkitörés aztán a teljes földi történelemmel együtt elsöpörte a Konnektom-projektet is. Azonban, mint a szellemek megjelenésekor kiderült, a Végítélet-nap előtti hetekben, amikor a folyamatos napkitörések és elektromágneses viharok miatt már megszakadt a kapcsolat a Földdel, a Konnektom-projekt sokak számára végső mentsvárrá vált: az utolsó napokban közel kétszázmillió lementett konnektomot továbbítottak egy aszteroida védett belsejébe telepített gigászi szerverparkokba. Ezek természetesen csak másolatok voltak, tudatlenyomatok. Az eredeti emberek ugyanúgy meghaltak a Végítélet-kitöréskor, mint mindenki más.

GALICOM NEWS: Miért vártak eddig a visszatéréssel?

N. CASTILLO: Csak az biztos, hogy ez az aszteroida közel egy évszázadon át valahol a kisbolygóövben keringett, anélkül, hogy a Naprendszer bármit is tudott volna a létezéséről. Aztán 2335-ben Somsak Kerney, egykori földi politikus szelleme vezetésével titokban felkeresték a híres Finley&Partners ügyvédi irodát, és megbízták őket a képviseletükkel. Néhány szervert és holovetítőt küldtek a ganümédészi Finley-iroda címére, aztán Kerney és kísérőinek konnektomja áttöltődött az eszközökre, és a vetítők révén háromdimenziós szimulációként jelentek meg az irodában. Elijah Finley pedig néhány hónappal később besétált a ganümédészi főbíróságra, és a szellemtudatokat képviselő, úgynevezett Közösség nevű szervezet nevében polgári pert indított a Galilei-négyszög, a Lagrange Genokrácia és a Gyűrűállamok ellen…>

Vireni jól emlékezett erre a napra. Evronnal éppen az ötödik házassági évfordulójukat ünnepelték a galipoliszi Chevalier-ben egy romantikus, gyertyafényes vacsorával, és a bejelentés tönkrevágta az estéjüket, mert miért is ne pont ekkorra időzítették volna a szellemek a Naprendszer felforgatását?

A legnagyobb kérdés az volt, hogy a szellemek a Naprendszer polgárainak tekinthetők-e. Ha a válasz igen, a kártérítésen túl közel száz évre visszamenőleg megilletné őket az alapjövedelem, amely a kamatokkal együtt hatalmas vagyont jelenthetett volna minden egyes konnektom számára. És egyes pletykák szerint pontosan ezért nem siettek a visszatéréssel.

A Naprendszer alaptörvénye azonban világosan fogalmazott: csak az tekinthető embernek és a Naprendszer teljes jogú polgárának, aki élő, hús-vér testtel rendelkezik – függetlenül attól, hogy a testen milyen genetikai, kibernetikai átalakításokat végeztek –, továbbá a Naprendszerben bejelentett lakos.

A szellemek egyik feltételnek sem feleltek meg.

Ha Kadek tart a szellemektől, akkor kell itt lennie még valaminek a háttérben.

Első a Justitia, második a Hammurápi

Egy nappal később a korvett a fékezési szakasz végpontján megérkezett a Lagrange Genokráciába. A Lagra lakott és lakatlan aszteroidáinak sokasága elnyújtott keringőt járt a Nap-Jupiter L_4 gravitációs nyugalmi pontja körül, de noha a csillagtérképeken sűrű aszteroidafelhőnek látszott, a valóságban az egymáshoz közeli aszteroidák többsége is csak kicsivel fénylett erősebben a csillagoknál.

A Libra központja, a Veritas asztropolisz a Genokrácia mélyén járt. A hossztengelye körül lomhán forgó, százötven kilométer átmérőjű sziklatömbjéből három hajtóműgondola állt ki, a felszínéhez rögzített nyomtatósólyában az Igazság-flotta legújabb kardhajója épült, több ezer nyomtatórobot centiméterről centiméterre formázta meg, akár egy óriási szobrot.

A korvett szembefordult a Libra Északi-tengelykapujának körkörös bejárati nyílásával, átsuhant a kapu alagútját védelmező tripla energiamezőn, aztán a forgalomirányítás a kisebb-nagyobb szállítóhajókkal teli, zsúfolt kapuöbölből egy gyorsforgalmi folyosóba irányította, ami egyenesen a Toledo hangárba vezetett. Ott a hajó végül egy fali sínpályán várakozó ügyészségi liftirodához kapcsolódott.

Nemsokára kiderül, mit ér a Belső Ellenőrzés, gondolta Vireni. Könnyen lehet, hogy azonnal letartóztatják.

A forgástengelyi mikrogravitációban hevesen kalapáló szívvel átlebegett a liftirodába.

A puritán tárgyalóban Svetlana Kologda várta.

– Üdv a Belső Ellenőrzésnél! – biccentett az ajtóval szemben, dereka körül becsatolt rögzítő hevederrel ülő főügyész. Az alacsony nehézkedésben töltött évek következtében megnyúlt teste miatt egy pillanatra úgy tűnt, mintha állna, bal keze mutatóujján viselt szarvasagancsos ezüstgyűrűje megcsillant a mennyezeti lámpafényben.

Vireni odalökte magát a borvörös kárpittal borított székek egyikéhez, majd becsatolta a hevedert.

– Sejthettem volna, hogy te is benne vagy.

– Olyannyira benne vagyok, hogy én vezetem a Belső Ellenőrzést – engedett meg magának egy feszült mosolyt Svetlana. Hosszúkás arca nyúzottnak tűnt, a szeme alatti sötét karikák arról árulkodtak, hogy az elmúlt napokban nem sokat aludhatott. Mérlegemblémás kék blúza ettől függetlenül úgy állt rajta, mintha frissen húzta volna ki az anyagnyomtatóból.

– Kérlek, tájékoztass arról, mi folyik itt! – mondta Vireni, és igyekezett nyugalmat erőltetni magára.

– Tájékoztassalak? – horkant fel Svetlana. – A picsába, legalább most ne viselkedj úgy, mint egy robot! Meg akartak ölni!

– Mit vársz tőlem? – kérdezte halkan Vireni, és úgy érezte, minden erő elszállt a testéből. Le kellett volna tartóztatnia Melvin Kadeket, ehelyett most kénytelen bujkálni, mint valami bűnöző.

Svetlana előrehajolt, és finoman megfogta Vireni kezét.

– Mondd a szemembe, mekkora idióta vagyok, amiért téged küldtelek oda! Kiabálj! Legyél dühös!

„Ne bőgj, Vireni!, sejlett fel a múltból anyja rikácsolása. – Milyen gyerek vagy te? Mikor tanulod meg végre, hogy csak a gyengék mutatják ki az érzéseiket?”

– Te tudtad? Tudtad, hogy ez lesz?

– Dehogy tudtam! – Svetlana beletúrt az álla vonaláig érő, szőkésbarna hajába. – Kadek az elejétől a te ügyed volt. A nagybetűs ügyed. Azt akartam, hogy te csináld végig, hogy te arasd le a dicsőséget. – Svetlana elfintorodott. – Ha tudtam volna, az egész Skylandet kivezénylem, és nem érdekel, mekkora botrány lesz.

– Mindig azt mondtad, folyamatosan egyeztetsz Memerrel…

Svetlana lehajtotta a fejét, és az agancsos gyűrűjét babrálta.

– Nem mondtam igazat. Az ösztöneimre hallgattam. Tudtam, hogy Junita jóban van Kadekkel, ezért nem bíztam benne, és csak a te megnyugtatásodra mondtam, amit mondtam. Nem gondoltam, hogy idáig fajul a helyzet. Tényleg sajnálom, nem akartam senki életével játszani, legkevésbé a tiéddel.

– Értem – nyugtázta Vireni.

Melvin Kadek fölényes arckifejezése lebegett előtte.

Dupree döbbent hörgése, ahogy levegőért kapkod. Komita összezúzott arca.

Ahogy az intel marionettbábként rángatja, hogy megóvja az életét.

– Remeg a kezed – jegyezte meg Svetlana.

Vireni ökölbe szorította az ujjait.

– Mindjárt állítok a paulingon.

Első a Justitia, második a Hammurápi, harmadik a Plutarkhosz… – sorolta fejben.

Csend telepedett köréjük, és Vireni érezte, ahogy a nyugtató enyhén elbódítja.

A liftszoba meglódult, a zérótengelyen futó sínpályán besiklottak a Veritas száz kilométer hosszú, fáklyagömbökkel megvilágított, hengeres belsejébe. Zöld növényzettel és rizsteraszokkal belepett hegyek, önfenntartó ökoházakkal és irodakomplexumokkal beépített fennsíkok, nagy gravitációjú kanyonok, kadétkaszárnyák, anyagmasszagyárak és hússzintetizáló üzemek felett suhantak az első igazságpillér, a Justitia felé.

A Veritast gigászi küllőkként szelte át a tíz igazságpillér, a Libra szimbolikus építményei: ezekben működtek többek között az igazgatóságok, az adattárak és a Naprendszer Elemző Központ.

Az első, amit Vireni az idekerülésekor megtanult, hogy a tíz pillér milyen sorrendben követi egymást: első a Justitia, második a Hammurápi, harmadik a Plutarkhosz, negyedik a Drakón, ötödik a Manu, hatodik a Gaius, hetedik a Julius-Paulus és így tovább.

A pilléreket behálózó, összefüggő sínpályarendszeren liftszobák, liftirodák és liftlakások suhantak fel-alá és keresztirányban, parkoltak le a sínpályák leágazásaiban és csatlakoztak a tornyokhoz.

<Orlando, a karrierista: A Fürkész nagyon fiatalon emelkedett nagyon magasra. Maga Svetlana Kologda főügyész és Evron Diran, a Veritas Nyomozó Iroda (VNI) vezetője egyengették az útját…>

<Vireni Orlando titkai…>

Karrierista. Titkok.

Nincsenek is titkai! Az egész élete nyitott könyv attól a pillanattól, hogy a Librához került.

– Mi a terv? – kérdezte. – Mikor tartóztatjuk le az elnököt?

– Memer az indulásod után néhány órával behívatott magához, és átadta a felügyelőbizottság jelentését az eljárási hibákról, valamint a hamisított bizonyítékokról – mondta Svetlana, de valójában egyik kérdésre sem válaszolt. – Aztán leüvöltötte a fejemet. Sosem láttam még ilyen ingerültnek. A naplózásból az derült ki, mintha te mindenáron bíróság elé akartad volna állítani Kadeket.

Vireni nyelt egyet.

– Nincs semmiféle eljárási hiba, a bizonyítékok egyértelműek. Az ellenőrök valószínűleg beépített emberek, de Memer nem kérdőjelezheti meg az ügyészség eljárásait. Ez biztosítja a független működést.

– Pontosan! Memer megbízásából valakik feltörték a zárolt ügyészségi fájlokat, meghamisították a bizonyítéklistát, és belepiszkáltak az eljárási rendbe. Meghekkeltük Memer kontaktját: rengeteg privát üzenetet váltott Kadekkel, aki aztán megmondta neki, mit tegyen.

– És ő megtette – bólintott Vireni.

A Drakón-pillér oldalán haladtak, aztán a liftszoba lefelé fordult, ezzel együtt a gravitáció lassan közelíteni kezdett a 0,5 g-hez. Tárgyaló- és irodaliftek suhantak el az ellenkező irányban, egy távolabbi pályán a Naprendszer Elemző Központ irodakonvoja tartott velük párhuzamosan lefelé.

– Jelen pillanatban te vagy a Libra kulcsfigurája – mondta Svetlana. – Le akartad tartóztatni a világ legismertebb emberét. A hírek Kadekről és rólad szólnak, és ezt fel kell használnunk. Kadek frontális kommunikációs támadást indított ellenünk, és egyelőre nem vághatunk vissza neki, de amikor megtesszük, rajtad keresztül fogjuk megtenni. Te fogod elkapni, és te fogod bíróság elé állítani.

Vireni a szeme elé villantotta az ismertség/népszerűség indexet. A Libra népszerűsége 82-ről 76%-ra esett vissza, és valószínűleg tovább is csökken majd. Melvin Kadeké ugyanekkor 84-ről 85%-ra emelkedett.

– Hogy nőhet Kadek népszerűsége?

– Úgy, hogy hivatalosan nem vádolta meg senki. – Svetlana az ujjaival dobolni kezdett az asztallapon. – Mi hallgatunk, mert jelenleg nem tehetünk mást, Kadek eközben telekürtöli a neuroszférát az ellene szőtt összeesküvés történetével. Viszont ebből te is elég jól jöttél ki. – Vireni lekérte a saját i/n számát: a népszerűsége tegnap 69%-on állt, ma már csak 51-en, ami drasztikus zuhanás alig pár óra alatt. Az ismertsége azonban 6%-ról 43%-ra emelkedett, ez viszont hatalmas ugrás. Az emberek többségének i/n-je nem mérhető, ő is csak a nagyobb ügyeinek köszönhette, hogy egyáltalán rendelkezett pontszámmal. – Gratulálok, a Libra tíz legismertebb személyiségeinek egyike lettél.

– És egyben a leggyűlöltebb is. Én vagyok a pszichopata ügyész, aki le akarta vadászni a Naprendszer „hősét”.

– A népszerűséget lehet befolyásolni, de az ismertséget sokkal nehezebb. Ha azonban már ismernek, egy sor lehetőséged lesz arra, hogy formáld a rólad alkotott képet.

Svetlana egymaga többet tett a Libra népszerűsítéséért, mint Florian Goddard kommunikációs igazgató teljes csapata hosszú évek alatt. Saját közösségi buborékot menedzselt, ahol gyakorta beszélt a régi Föld iránti rajongásáról, a régi tárgyak iránti gyűjtőszenvedélyéről, és minden alkalmat megragadott, hogy hangulatokat, történeteket osszon meg a Librán belülről. Az emberek szerették a közvetlenségét, régi, Földdel kapcsolatos anekdotáit, és csak miatta rengetegen szimpatizáltak a Librával is. Vireni mindig irigyelte, amiért ennyire nyitott és közvetlen tud lenni, és pláne azért, hogy ilyen nyitottan tud kommunikálni.

– Mit fogunk tenni?

Svetlana elkomorult:

– Az elnök asszonyhoz viszlek. Valószínűleg már úgyis tudja, hogy itt vagy.

– De akkor… Mi értelme volt ennek az egész álcának?

– Mert különben már a Ganümédészen letartóztattak volna, viszont itt van rád szükségünk. Nézd… könnyen megtörténhet, hogy holnap már sem te, sem én nem dolgozunk a Libránál. – Svetlana hangja egy pillanatra megremegett, és Vireni csak most értette meg, mi minden forog kockán. – Megvádolnak bennünket valami képtelenséggel, ahogy veled már meg is tették, és ennyi. A játszma elkezdődött, és csak remélem, hogy a mi kezünkben vannak az erősebb lapok.

– Svetlana, te félsz? – kérdezte halkan Vireni.

Az asszony válasz helyett kibámult az ablakon. Svetlana Kologda, aki részt vett a Libra megalapításában, aki hosszú ideje a szervezet legnépszerűbb alakjának számított, és akire Vireni kis korától felnézett… félt?

– A Librát féltem – mondta végül az asszony. – Elvileg mi vagyunk a független igazságszolgáltatás, de úgy tűnik, valójában nem ez a helyzet. Évtizedek óta egy vékony kötélen egyensúlyozunk, és nem számít, mennyi ideje tudunk fennmaradni rajta, elég egy apró megingás, és máris lezuhanunk. Junita Memer pedig most alaposan megrángatta a kötelet.

Megvádolnak bennünket valami képtelenséggel…

Ha ez történik, akkor elbuknak. Akkor vége az itteni pályafutásuknak, és örökre el kell hagyniuk a Veritast. A gondolattól görcsbe rándult a gyomra. Kadek is célozgatott már rá, de akkor fel sem fogta, mit is jelent ez.

Itt nőtt fel, ez az otthona. Innen nincs hova mennie.

A kadétiskolában értette meg, mi a Libra lényege. Svetlana az idekerülésekor megpróbált valamiféle anyaszerepet betölteni az életében, de Vireninek fogalma sem volt, mit látott meg benne, hiszen ő csak egy utcagyerek volt a sok közül, akivel elbánt az élet. Mindenesetre a mai napig Svetlana testesítette meg számára a leginkább azt, amit az anya szónak jelentenie kellett volna.

Emlékezett a nagy gravitációs erőnléti edzések folyamatos légszomjára, és a napra, amikor megkapta a gyakornoki állást az Ügyészségen. Kezdőéveit a Drakón-pillér Vádelőkészítési Osztályán töltötte. Evronnal közös első otthonuk, egy fixlakás, a Plutarkhosz-pilléren állt. Emlékezett az első sikeres bírósági tárgyalására és a vádlottra, Gustav Prabhu élethekkerre, aki tucatnyi embert zsarolt meg az implantjaikon keresztül, és azóta is virtuális büntetését tölti.

Ez itt az élete.

Számít-e bármit az élete, amikor Melvin Kadekkel áll szemben?

Tizenhárom éves

JEGYZŐKÖNYV:

DÁTUM: 2301.04.10

HELYSZÍN: SZATURNUSZ/TITÁN, BUENA SUERTE, LIBRA-KÖZPONT

INTERJÚZTATÓ: SVETLANA KOLOGDA (F. ÜGY.)

ALANY: VIRENI ORLANDO, NŐ, 13 ÉVES

S. KOLOGDA: Nagyon fiatal vagy. Tizenhárom éves, igaz? Még annyinak sem nézel ki.

V. ORLANDO: Állítólag csak addig, amíg nem kezdek el beszélni, asszonyom. Akkor elkezdenek félni tőlem.

K: Félni? Kik?

O: Például az a kihallgató tiszt, aki valószínűleg idehívta magát. A jogszabályokra vonatkozó negyedik kérdésem után kirohant, és idegességében megbotlott a székében. Bár lehet, hogy az csak véletlen volt. Ön a felettese, igaz? Megtudhatom a nevét?

K: Az most nem fontos. Vágjunk bele, nincs sok időm. Fogalmazd meg, mit értesz azon, hogy igazság.

O: Az igazság az, ami összetartja a Naprendszert.

K: Szórakozol velem, kislány?

O: Dehogy! Csak tetszik a szlogenjük. Tényleg a híres Memer elnöknő találta ki?

K: Figyelmeztetlek, ha így folytatod, nagyon gyorsan véget ér a meghallgatásod, és visszatoloncolnak az Aerial Athénére. Úgyhogy ne rabold az időmet. Fogalmazd meg a saját szavaiddal!

O: Az igazság egy… egy emberek felett álló eszme, egy istenség, amiben rengetegen hisznek, de egyúttal rengeteg ellensége van.

K: Rengeteg ellensége. Hm. Ez találó. Ha a szüleid megölnének valakit, jelentenéd a hatóságoknak?

O: Már nincsenek szüleim. Apám öngyilkos lett, anyám pedig eladott egy héliumhercegnek. Nem kellettem neki, ezért ő sem kell többé nekem. De ez mind benne van az aktámban. Nem készült? Egyébként meg nem toloncolhatnak vissza, elmúltam tizenhárom, jogomban áll megtagadni a beleegyezésem nélkül rám kényszerített bármilyen szerződéses viszonyt. Viszont kiskorú vagyok, így nincs hova visszatoloncolniuk. Megkereshetik ugyan az anyámat, de abban nem lesz köszönet.

K: Jól van, maradjunk a kérdésnél: valaki, akit szeretsz, gyilkosságot követ el. Például a leendő gyereked, a lányod… Mit tennél ekkor?

O: Nem tudom, akarok-e valaha gyereket. De ha lenne egy lányom… Fájna nagyon, de rábeszélném, hogy adja fel magát. Ha nem teszi meg… valószínűleg nekem kellene feladnom őt, amit nagyon nem szeretnék, de muszáj lenne. A saját érdekében. És ön? Ön mit tenne ebben a helyzetben?

K: Követtél el valaha komolyabb törvényszegést?

O: Nem válaszolt a kérdésemre.

K: Itt csak én teszek fel kérdéseket.

O: És ez roppant kényelmes, ugye?

K: Megmondtam, ne szemtelenkedj.

O: Elnézést. Tényleg!

K: Követtél el törvényszegést?

O: Loptam. Számtalanszor loptam. Ez bűn, de választanom kellett az éhenhalás és a lopás között, és az utóbbit választottam. Ön nem ezt tette volna? De ha Van Brahani herceg átutalja a törvénytelenül letiltott alapjövedelmemet, akkor azonnal kárpótolom azt a néhány tucatnyi árust, akiktől elcsentem dolgokat. Mindegyik esetet feljegyeztem (megkocogtatja a fejét), és át is adtam a fájlt a rendészeknek. (Kologda megjegyzése: Remeg a keze, de elrejti az asztal alá. A sherlock elől persze nem tud elrejtőzni. Ügyesen játssza a vagány szerepét, de nagyon kell koncentrálnia hozzá. De miért játszik szerepet? Mit akar ezzel elérni? A lopásokat tartalmazó adatfájlja ötvennégy tételt tartalmaz, kenyér, víz, sütemények, hús, ruhák, paulingtöltő. Tényleg mindent feljegyzett a kontaktjába.) Ezenfelül… ellenszolgáltatásért szexeltem. Ételért. Védelemért. Túlélésért.

K: Azzal a Davud nevű suhanccal, igaz? Ő már bevallotta.

O: És akkor mi van?

K: Kiskorú vagy, és kiskorúval történő szexuális érintkezés erőszaknak minősül, ezt tizennyolc évesen Davudnak tudnia kellett.

O: Mondom, hogy én is akartam! Beleegyeztem!

K: Én meg mondom, hogy ez a törvény előtt nem számít. Davud barátod a következő tíz évet valószínűleg a Fort Patrickban tölti paralizálva. Ugyanis az ő bűnlajstromán az implanthekkeléstől a fegyveres rablásig szinte minden szerepel.

O: De miért? Ő is csak egy… Oké, értem. Hallja, asszonyom? Megértettem. Mit kell tennem, hogy elengedjék?

K: Félreértesz. Nem tudsz ellene tenni semmit. Ez a törvény.

O: Azt mondtam neki, tizennégy éves vagyok, és elhitte. Nem fogja bevallani, de az igazi neve Davud Hasser, és mindketten az Aerial Athénéről szöktünk el. Azért nem fogja bevallani, mert már nagykorú, és retteg, hogy visszatoloncolják. A szülei ugyanúgy eladták, mint engem, de tőlem nevezheti „munkaszerződésnek” is. Amikor én bekerültem Hulon van Brahani kastélyába, ő már két éve ott élt.

K: Jól van, elég ebből…

O: Nem! Beszéljék rá, hogy meséljen el mindent. Kérem! Győzzék meg, hogy biztonságban van, és nem küldik haza! Ha nem beszél, engedjenek oda hozzá, rám hallgat. Amit arról az undorító emberről mesélt… Többtucatnyi gyerek él ott bezárva. A herceg… úgy kínozta őket, hogy a fájdalmat gyönyörré változtatta. És amikor Davud azon kapta magát, hogy elalvás előtt a combját vagdossa, és öngyújtóval perzseli a tenyerét, akkor megpróbált megszökni… A mai napig nem állt le vele. Nézzék meg a testét, asszonyom, azok a sebek, az a rengeteg seb nem magától került oda. És rengeteg ilyen hozzá hasonló fiatal él ott. Én… láttam dolgokat, és Davud valamiért megkedvelt, együtt terveltük ki a szökést. Szerencsém volt, mert a herceg eleinte csak hagyta, hogy nézzük, mit csinál a többi gyerekkel. Lehetnék én is olyan, mint Davud. Lehetnék… Davud… sosem tudott elmenni… szex közben. Pedig nagyon akart, kétségbeesetten akart, de egyszerűen nem volt elég neki az az inger. Hiányzott neki a fájdalom. Én pedig… Nem akartam öngyújtóval… Nem… erről nem szeretnék beszélni. Kérem, asszonyom. Kérem!

(Kologda megjegyzése: Nem tudom még, mit lehet kezdeni ezzel a kölyökkel. Kitöltettünk vele egy sor tesztet, és ez alapján ígéretesnek tűnik, kár lenne veszni hagyni. Ugyanakkor kérdéses, hogy ilyen traumatizált gyerekkorral mentálisan alkalmas-e a szolgálatra. Pszichológiai szakvélemény szükséges.)

K: Szép védőbeszéd volt, és a tesztekből is kiderült, hogy ügyesen érvelsz. Viszont most elég ebből. Nem ezért vagyunk itt.

O: Nem ezért? Nem az igazságért? Egy héliumherceg már nem az ön hatásköre? Meglepődnék, mert ugyan nem akart bemutatkozni, de a Libra vezetőit működő beültetések nélkül is felismerem. Svetlana Kologda, a Libra főügyésze, született 2185-ben, Junita Memer jobbkezeként részt vett a Libra megalapításában. Nem az igazságért van itt, asszonyom? Nem az a legfontosabb?

K: Befejezted? Helyes. Egyvalamire válaszolj nekem! Szeretnél a Libránál dolgozni?

O: Igen, asszonyom! Szeretnék.

(Kologda megjegyzése: Azonnal, kapásból válaszolt. Meg sem lepődött. A sherlock igazolta, hogy komolyan beszél, és láthatóan erre a kérdésre várt az első pillanattól a kis ravaszdi.)

K: Rendben. Ennyi volt, kölyök, befejeztük.

O: Kérdezhetek valamit?

K: Nem. Nincs több kérdés!

(Kologda megjegyzése: Jóval intelligensebbnek tűnik a koránál, ismeri a jogi alapkifejezéseket, és már az elejétől tudta, hogy ha én jöttem el hozzá, akkor valószínűleg nyert ügye van. Nem hittem volna, hogy Davud barátja ügyéből ilyen erős ütőkártyát csinál. Ezt előre átgondolhatta, ráadásul felfedett egy nagyon komoly bűnügyet. El kell ismerni, hatásosan emlékeztetett rá, hogy mi is az igazság.)

TOBORZÁSI VÉLEMÉNY:

– V. Orlando további tesztelésre rendelve, jelentkezése megerősítve. A kadétprogramba felvételét TÁMOGATOM → érvényesítsék a Libra adoptációs jogát

– Rendeljenek ki mellé pszichológust

– Hívják le a befagyasztott alapjövedelmét, és rendezzék az adósságait. A Buena Suerte bírósági szubalgosza bírálja el a lopási ügyeit. Enyhítő körülmények: saját készítésű, tételes vallomáslista a tetteiről, kényszer hatása alatt, túlélésért követte el, Libra toborzási jog miatti felfüggesztés

– Davud Hasser ügyét felülvizsgálatra rendelem. A rögzített felvétel alapján pedig kérem a VNI azonnali nyomozásának megkezdését az Aerial Athénén.

Takarodjon a fejemből

A liftiroda apró zökkenéssel megállt. Közel 1 g-s nehézkedésen jártak, Svetlana feltápászkodott, és aktiválta a testét a ruhája alatt körbehálózó exovázat, amely töredékére csökkentette az alacsony gravitációhoz szokott csontjaira irányuló terhelést. Vireni állva szinte eltörpült mellette.

Amikor beléptek az elnöki irodába, Junita Memer éppen a kecskeszakállát simogató Rauf Rios gazdasági-működési igazgatóval és Evronnal kiabált, a háttérben Tanaka hadnagy és három VNI-tiszt állt őrt.

Evron is itt van. Ő is belekeveredett.

Férje tar feje búbja fénylett a mennyezeti világításban, kreol fejbőrén és nyakán kékesfehéren világítottak egymásba fonódó, spirális tetoválásai. Vireni összenézett vele, de semmit nem tudott kiolvasni a tekintetéből.

– …hogy merészelték?! – Memer Virenire és Svetlanára pillantott. – Á, maguk is megjöttek végre. Remek! Együtt az egész díszes társaság!

Vireni életében eddig mindössze kétszer beszélt az elnökkel. Először évtizedekkel korábban, a kadétbanketten, ahol az elnök asszony személyesen gratulált a záróvizsgájához, a kiemelkedő eredményeihez. Aztán néhány éve Wayne Sonoda, a Claudius asztropolisz diktátorának letartóztatása után Memer ugyanebben az irodában köszönte meg, hogy ilyen állhatatosan vitte végig a nyomozást és a tárgyalást. Úgy fogalmazott, hogy a Librának ilyen elszánt ügyészekre van szüksége.

Junita Memer felállt, és az asztalra tenyerelt.

Karcsú, mindig elegáns nő volt, orra keskeny, mosolya megnyerő – ám utóbbinak most nyomát sem lehetett látni.

– Svetlana! Ön hamis azonosítót adott Orlandónak, és visszacsempészte a Veritasra.

– Így van. Azonnal vissza kellett hoznunk, hogy ellenőrzés alatt tartsuk az eseményeket.

– Azzal régen elkésett. Évek óta önhatalmúlag és titokban nyomoztat Melvin Kadek után, majd szándékosan csak akkor tárja elém az ügyet, amikor a kis kedvence már majdnem odaért a Ganümédészre. Evron, maga pedig felhasználta a Veritas Nyomozó Irodában betöltött pozícióját, hogy erőforrásokat adjon a nyomozáshoz, és fedezze a feleségét.

– Nem így történt – felelte higgadtan Evron. – És ezt ön is tudja.

– Talán nem ön a VNI igazgatója? Nem az ön utasítására folytattak nyomozást az ügyben? Nem az ön emberei kísérték el Orlandót a Ganümédészre, és nem ön adott utasításokat a Jupiter bevetési egységeknek? Hamis vádak alapján megpróbálják Kadeket bíróság elé állítani! Mégis mit képzeltek?! Hogy nem fog kiderülni?!

– A vádak nem hamisak! – tört ki Vireniből. – Asszonyom, ön elárulta a Librát, és összejátszik Melvin Kadekkel, amiért felelni fog.

– Fejezze be! Maga már nem a Libra ügyésze, és hamarosan bíróság elé áll kettős gyilkosságért. És maguk is itt, mind! Mindannyiukat azonnali hatállyal felfüggesztem a megbízatásukból. Tanaka!

A VNI-tiszt odalépett Svetlanához:

– Svetlana Kologda, a Libra nevében… – Ben Tanaka a homlokát ráncolta, mintha megzavarodott volna. Junita Memerre pillantott, majd Evronra és Virenire, végül újra Svetlanára. – El… elnézést… ezt nem tudhattam.

– Semmi gond – mosolygott elnézően Svetlana.

– Tanaka, mi folyik itt? – csattant fel Memer.

– Az, hogy vége van – felelte Svetlana. – Szándékosan nem tájékoztattam a nyomozásról, és jogomban állt saját hatáskörben intézkedni. Ez biztosítja a függetlenséget. A Libra alapító okiratának létezik egy ön és a legtöbbek által nem ismert, titkosított része a Belső Ellenőrzés működéséről…

– Miféle titkosított rész?! Én fogalmaztattam az egész… – Az elnök asszony elhallgatott, ahogy megértette a helyzetet.

– Ön most ennek a vizsgálószervezetnek két felelős vezetőjével ül szemben – folytatta Svetlana. – Rauffal és velem.

– Mit művelt, Junita? – kérdezte az eddig szótlan Rauf Rios. Arca az ingénél is gyűröttebb volt. – Orlando és csapata a valaha elkövetett legborzalmasabb tömeggyilkosságot és összeesküvést derítette fel, ön pedig el akarta szabotálni a vád alá helyezést.

– Önöket félrevezették – felelte higgadtan Memer. – Nem tudom, ki a felelős ezért, de ki fogom deríteni. Már riadóztattam…

– Nem riadóztatott senkit – vágott közbe Rios. – A kontaktját percekkel ezelőtt zároltuk.

Vireni összenézett Evronnal. Ez a játszma náluk jóval magasabb szinten zajlott.

– Hogy mit csináltak?! – Memer az asztalra csapott. – Mit képzelnek maguk…?! Ezt nem tehetik meg!

– Átküldtem a Belső Ellenőrzés felhatalmazását és jogosultságait – mondta Svetlana. – Tanulmányozza át, kérem. A kontaktját a csatolt ellenőrzési jogkörök és az ön ellen felmerült gyanú alapján feltörtük. Mellékelem a Melvin Kadekkel folytatott titkos üzenetváltásait is, amelyben arról egyeztetnek, hogyan fogja leállítani a letartóztatását, és eltüntetni a bizonyítékokat. Csatolom továbbá Mongery és Duff osztályvezetők felé kiadott utasításait is, amelyek alapján ők felülírták a zárolt bizonyítékokat. Őket éppen most tartóztatják le. Ahogy a titkárát, Eva Vassilyt, a biztonsági parancsnokát, Gilbert Prudeket, Hakim Svensson vezető elemzőt és további hetvenöt közvetlen, vezető beosztású bűntársát. Mindenkit felelősségre fogunk vonni.

– Semmilyen felhatalmazásuk nincs erre. Tanaka! Tartóztassa le őket.

Tanaka nem mozdult.

– Ön megbukott, asszonyom – közölte higgadtan Svetlana.

Memer visszarogyott a székébe, és maga elé meredt.

Vireni összepréselte az ajkát. Svetlana igazán szólhatott volna, hogy a háttérben titkos műveletek folynak.

Svetlana váratlanul felé fordult:

– Vedd át a kihallgatást!

Vireni elsápadt. Magát Junita Memert, a Libra alapítóját vádolják meg éppen a saját irodájában, ráadásul két napja nem volt alkalma tisztálkodni. Az aquaruhájában rettentően kényelmetlenül érezte magát, azonban most csak a feladat számított.

Memer elé lépett, és nagy levegőt vett:

– Elnök asszony… Mivel vette rá Melvin Kadek, hogy fedezze? Zsarolta valamivel?

– Jogomban áll hallgatni – dőlt hátra Memer karba tett kézzel a székében.

– Ön a Libra elnöke, és mivel a Libra elleni bűncselekménnyel vádoljuk, jelenleg semmihez nincs joga, csak elmondani az igazat. És ha nem teszi, jogunkban áll kényszeríteni.

Memer elhúzta a száját:

– Nem zsarolt semmivel. Ugyan, mivel tudna zsarolni bárki?

– Akkor mivel vette rá?

– Az igazsággal – nézett Vireni szemébe Junita Memer. – Felfogja a szó súlyát? És maguk, Svetlana? Rauf? Felfogják, mi folyik itt?

– Ön szerint mi folyik itt, elnök asszony? – kérdezte Vireni. – Miről szól ez az egész?

– A Szellemek peréről.

Vireni felvonta a szemöldökét. Melvin Kadek ugyanezt állította a Ganümédészen.

– Miért olyan fontos a Szellemek pere?

– Nem a per a fontos, hanem ami utána következik. Kérdezzék meg Kadeket! Ő sokkal többet tud a szellemekről, mint bármelyikünk. Ha ő retteg a következményektől, akkor azt hiszem, nekünk is rettegnünk kellene.

– Ő csupán a saját áldozataitól retteg – jelentette ki Vireni. – Attól, hogy szembesítik a tettével, és összeomlik az évszázados Kadek-eszmény. Kik vettek még részt ebben az összeesküvésben? – Memer hallgatott. – Asszonyom, ha nem válaszol, kénytelenek leszünk a paulingja átprogramozásával vallomásra bírni. Ugye nem szeretné ezt a megaláztatást?

– Átfésülték a kontaktomat. Mindent tudnak, nem?

Memer összepréselte az ajkát, ökölbe szorított keze remegett.

Vireni döbbenten figyelte a vívódását.

– Bejövő hívás Memer titkosított csatornáján! – kiáltott fel Evron. – Kadek az!

Vireni tekintete összevillant Svetlanáéval:

– Engedélyt kérek azonnali tudatszimulációra! – hadarta. Csak utána gondolt bele, milyen kemény rögtönzésre vállalkozott: nincs ideje felkészülni, sem átgondolni, hogy mit mondjon, hogyan viselkedjen. Csakhogy ha nem felelnek, abból Kadek tudni fogja, hogy Memer lebukott.

– Meg tudod csinálni? – kérdezte Svetlana.

– Igen – felelte habozás nélkül Vireni. Mindig is jól tudott mások szerepébe helyezkedni, mindig ösztönösen érezte a határokat, és a segédfájlok segítségével a megfelelő válaszokat adta. Viszont most nem voltak segédfájlok, amelyek súghattak volna, ráadásul a felkészülés is elmaradt.

– Akkor csináld!

Vireni összepréselt ajkakkal bólintott.

A Veritas kommunikációvezérlő algosza a főügyész hangparancsa alapján létrehozta a neurális kapcsolatot, az elméje belefolyt Junita Memer gondolatai közé, egyúttal Memer gondolatfoszlányai is benyomakodtak az ő fejébe.

Düh, frusztráció, elkeseredettség, agresszió. Szégyenérzet.

Junita Memer képzeletben két gyermeke, a szintén a Libránál dolgozó Jill és a Naprendszert járó zenész, Avander szemébe néz, közben a háttérben felharsan egykori férje, a Salazar-kereskedő Konrad Wang gúnyos kacaja.

Emléktöredékek villantak fel az asszony gyerekkorából: egy üres és kopár asztropoliszbelső, zakatoló automata üregfúrók, a mindent körüllengő, fojtogató kőpor, a girbegurba alagutakból formálódó, új életterek és rengeteg szomorúság.

– Nincs igazság – mondta a tízéves Junitának örökké homályos tekintetű édesapja. A nagy szakállú, elhízott férfi az aszteroidaláz sokmilliónyi vesztesének egyike volt, célok nélküli élete régóta az alapjövedelemből fenntartott vízipipázásra és neurális élménystimulálásra szűkült. – Ezt jól jegyezd meg magadnak. Nincs. Igazság.

– De van! – vágott vissza Junita. – Anya mindig azt mondta, hogy az igazság a legfontosabb.

– Anyádra ráomlott egy félkész alagút, és maga alá temette a híres igazság! Ostoba kislány vagy. Semmire sem fogod vinni az életben!

Vireni egy pillanatra saját magát látta meg Junitában.

– Milyen gyerek vagy te? – üvöltötte az anyja.

„Takarodjon a fejemből!, rivallt rá Junita. – Hogy merészeli…?!”

Vireni egy pillanatra elszégyellte magát. Túlságosan messzire merészkedett az asszony emlékeiben, de aztán már egyszerre érzékelte Memer és Kadek neurális avatarját.

Melvin azonnal beszélni kezdett:

„Ha így folytatjuk, kifolyik az irányítás a kezünk közül, Junita.”

Vireni előtt felvillantak Memer elnök neurális gondolatai:

„Melvin, lehallgatnak! Kilépés, kilépés!”

A gondolatok azonnal karanténba kerültek, Vireni pedig igyekezett eldönteni, mit válaszoljon.

„Bármit is teszünk, ezt nem lehet már sokáig eltitkolni. Túl sokan tudnak már róla.”

„Ha már hónapokkal ezelőtt nem tetted meg, most végre muszáj lesz leállítanod az ügyészeidet. És nem érdekel, milyen áron.”

„Megölettél két embert, és majdnem egy…”

„Ha rendet tartottál volna a szemétdombodon, ez nem történt volna meg. Fékezd meg végre Kologdát.”

„Megpróbálom, de ezt már nem lehet eltitkolni tovább. Mind a ketten meg fogunk bukni.”

„Egy faszt! Már egyeztettem a Lagrange-családdal és Hobsonnal. A Librát finanszírozó összes kormány vezetőivel kapcsolatban állok. Rendbe fogjuk tenni a dolgokat.”

„Baszd meg, Melvin! Már bánom, hogy belerángattál ebbe!”

„Ez… – Vireni elharapta a választ, hiszen nem vele vitázik. Viszont felhasználta Memer neurális válaszának első felét: – Baszd meg, Melvin, ez a független igazságszolgáltatás végét jelenti! Minek nézed a Librát? Tudod, mi lesz így a Naprendszerrel?”

„Csak azt tudom, mi lesz a Naprendszerrel, ha a szellemek polgárjogot kapnak.”

„Ezt nem fogod megúszni! Már most lebuktál. Nem is velem beszélgetsz.”

Vireni elérkezettnek látta az időt a legfontosabb kérdés feltételéhez:

„Hol vagy most egyáltalán?”

„A Lumenen, a Lagrange-család kék-szigeti birtokán, teljes inkognitóban. Ez is miattad van. Te csak tedd a dolgod, a többit bízd rám!”

Vireni Svetlanára pillantott, mire ő felmutatta felé a hüvelykujját.

„Orlando visszatért – folytatta –, és le kellett tartóztatnom Kologdával együtt.”

„Na, végre! Őket mindenképpen ki kell iktatnunk. Néhány órán belül összeül az alapítványi tanács, írd össze, hogy Kologdán és Orlandón kívül kiktől kell még megszabadulni. Nem számít, milyen hosszú a lista. Majd keresünk valakit a főügyészi pozícióra. A jogtanácsosom, Laura talán elvállalja, és ő majd elsimítja a helyzetet. A legfontosabb, hogy tartsd továbbra is házon belül ezt az egész kurva nyomozást. Most mennem kell.”

Kadek kilépett, Vireni sápadtan csatlakozott le a tudatszimulációról. Kadek számára mind ő, mind Svetlana csak kiiktatható bábunak számított.

Junita Memer a tenyerébe temette az arcát, és Vireni ráébredt, hogy a Libra ebben a pillanatban végleg megszűnt annak a feddhetetlen szervezetnek lenni, amelynek mindig is hitte.

Sőt, talán sosem volt az.

– Asszonyom, mostantól házi őrizet alá kerül – mondta Svetlana –, az elnöki jogosultságai visszavonásra kerülnek. A Librát ezennel kommunikációs zárlat alá helyezem. Rios, egyeztess Goddarddal a részletekről! Diran, te és a VNI addig nem alszotok, amíg el nem kapjátok Kadeket. Zárjátok le az egész Lumen Alfát, ha kell.

– Máris intézkedem – biccentett Evron. – Viszont most szólok, hogy ha Virenit újra ilyen helyzetbe kevered, én is ott akarok lenni.

– Értem, és megjegyeztem – felelte Svetlana.

– Nem vicceltem.

– Hidd el, én sem. Még egyszer nem követem el ezt a hibát, ne aggódj. – Aztán Vireni felé fordult. – Profi munka volt…

– Váltsatok a LagraNewsra! – csattant fel Rauf Rios. – Valami történik!

Üdvözlöm a Naprendszert

Vireni a szeme elé villantotta a hírszférát: a Lumen Alfán, Új-Velencében, az Interplanetáris Bíróság központi épülete előtt rendkívüli sajtótájékoztató kezdődött. A magasban parányi hírdrónok repkedtek, a márvány lépcsősor elé bírósági őrdroidok vontak kordont, és távol tartották az összesereglett tömeget.

A lépcső alján a szellemeket képviselő ügyvéd, Elijah Finley állt, mellette egy projektorszemcsék által kivetített holografikus alak vibrált: egy szikár férfi múlt századi divatot idéző, vajsárga, nagy gallérú ingben és szűk nadrágban.

Somsak Kerney, az első szellem kivetülése.

A neuroszféra hírbuborékjai ontották az információkat:

<Kicsoda Somsak Kerney? A 23. század első felében az Egyesült Föld diplomatájaként kivándorlási kvótákról tárgyalt az új Naprendszer-államokkal…>

<Neve a 2238-as Holdgyilkos-kitöréskor vált széles körben ismertté. Kerney a PlanetNews pekingi stúdiójában egy politikai vitaműsor vendégeként szerepelt, amikor a flerkitörés részecskenyalábja telibe találta a Hold Kennedy és Armstrong városát. Több tízezren kaptak halálos sugárdózist, a részecsketerheléstől pedig kisült a legtöbb elektronikai berendezés. Sokan üvöltve, konyhakéssel vágták ki magukból az izzó implantátumaikat. Kerney élő adásban szólított fel a mentésre, aztán azonnal a Holdra utazott, és önkéntesnek állt…>

<Kerney nevéhez fűződik az a híres, azóta is sokszor idézett nyilatkozat, miszerint „A Földet és a még itt élőket a közöny fogja halálra ítélni”.>

– A Szellemek perének utolsó napja előtt fontos bejelentést szeretnénk tenni – mondta fennhangon Kerney szellemtudatának hologramja. – Bejelentést, amelynek köze van a napokban Melvin Kadek körül zajló eseményekhez. Egyúttal szeretném bemutatni a kétszázmillió „szellem” valódi vezetőjét, a pertársaságunkat összefogó Közösség igazgatóját.

Intett Finley felé, mire az egy kis dobozt húzott elő zakója zsebéből. A dobozból újabb projektorszemcsék rajzottak elő, és amint alakzatba rendeződtek, egy törtfehér kosztümöt és széles karimájú, citromsárga kalapot viselő, mandulaszemű nőalakot vetítettek ki:

– Üdvözlöm a Naprendszert – mosolygott a nő. – A nevem Marion Cheng. Igen, az a Marion Cheng, Melvin Kadek néhai felesége és egyben egyik áldozata a kétmilliárdból.

– Baszd meg! – szisszent fel Evron.

– Ez nem létezik… – motyogta Svetlana Kologda.

– Marion Cheng – ismételte megbabonázva Vireni.

– Szeretnék elmesélni önöknek egy történetet. Melvinről szól, a híres Exodus-kapitányról. Arról, miként tette magát a Naprendszer hősévé és egyben a leggazdagabb emberévé. Önök, a szüleik vagy a nagyszüleik rengeteg pénzt fizettek neki azért, hogy új otthonokat teremtsen távol a fortyogó Naptól, a Galilei-holdakon, a Szaturnusz-térségben vagy itt, a Lagrán. El kell ismerni, csodálatos, új világ ez. De elgondolkodtak valaha azon, hogy valójában mi történhetett a Nappal? Még a fizikusok sem tudtak egzakt magyarázattal szolgálni, és az elméleteik alapján úgy tűnhet, hogy ez a csodálatos csillag csak úgy, magától vált instabillá.

A Nap az élet forrása. Mindig is az volt, és még nagyon sokáig annak is kellett volna maradnia. Azonban nagy hatalmú, lelketlen, gazdag emberek úgy döntöttek, hogy jobb lesz nekünk, ha szétszóródunk a Naprendszerben, ezért a 21. század végén titokban nukleáris rakétákat irányítottak a Nap koronájába.

Nem egyet, nem tízet, hanem több százat. Ezek a töltetek láncreakciót okoztak a Nap belsejében. Megbolygatták a magfúziót. Ennek következtében nőni kezdett a sugárzás, és a mai napig tartó felfúvódási szakasz vette kezdetét, amelyet gigantikus napkitörések kísértek. Végül ezek egyike a Föld pusztulását is okozta.

Ebben az összeesküvésben többen vettek részt, és az Exodus alatt közülük sokan hatalmas vagyonra tettek szert. Az Exodus ugyanis egyben a történelem leghatalmasabb üzlete is volt. Ezek a Nap-gyilkosok évszázadok óta uralják a világot, és azt hitték, örökké uralni fogják. A vezetőjük és az egész terv kiötlője pedig nem más, mint Melvin Kadek.

Hol a bizonyíték? A Libránál. Ezért akarták letartóztatni Melvint, és ezért folyik jelenleg gyalázatos lejárató kampány Vireni Orlando ügyész ellen. Ő göngyölítette fel a 21. század végéig visszavezető nyomokat. Melvin Kadek mindent megtesz azért, hogy a bűne titokban maradjon, és eltüntesse az útból azokat, akik utána nyomoznak. Van egy rossz hírem, Melvin! Mostantól mindenki tudja, mit tettél! – Marion Cheng méltóságteljesen körbepillantott, szürke szeme szinte világított. – Emlékezzetek 2247-re! Még találkozunk.

Cheng és Kerney képmása szertefoszlott, Elijah Finley pókerarccal odaintett a felzúdult tömegnek, aztán visszasétált a bíróság épületébe.

Vireni nem tért magához.

Ezért tartott tőlük Kadek? Vajon sejtette, hogy a felesége is életben van, és a szellemek ismerik a titkát?

Nem, ezt valószínűtlennek tartotta. Akkor Kadek tudta volna, hogy ezt már nem lehet eltitkolni.

Aztán rájött még valamire.

– Lehet, hogy a szellemek tették azt a névtelen bejelentést, ami alapján megkezdődött a nyomozás?

– Na, most már engem is aggaszt a Szellemek pere – felelte Svetlana.

– Tudatosan szervezkednek – folytatta Vireni –, és most bennünket is kényszerpályára állítottak.

– Jól látod – bólintott Svetlana. – Viszont nézd a jó oldalát! Cheng kihúzott bennünket a szarból. Bármennyit is költöttünk volna kommunikációra, a Naprendszer töredékéhez sem jutottunk volna el a magyarázkodásunkkal, de ezt a beszédet mindenki látta vagy látni fogja. Érted? Mindenki!

Ez így nem fair

A neuroszféra Kadek felesége megjelenésének hírére szinte felrobbant.

<Kadek a Föld gyilkosa?!>

<Marion Cheng visszatért, és kétmilliárd ember megölésével vádolta meg egykori férjét!>

<Egy legendás asszony bosszúja, az Exodus kapitányának bukása?>

<A nagy Exodus-átverés? Hogyan lehet megváltoztatni a Nap belső fúziós folyamatait? Jan Kleinitz napkutató fizikus a…>

Vireni és Evron együtt mentek haza, de amint a navigójuk rácsatlakozott a liftlakásukra, és Vireni belépett a nappaliba, váratlanul rászabadult az elmúlt napok minden feszültsége. Fintorogva lehúzta az aquaruhája oldalsó cipzárját.

– Két napja nem fürödtem. Muszáj lezuhanyoznom.

– Ezt éppen akartam javasolni – vigyorgott Evron. – Állottvíz-szagod van.

– Neked hoztam szeretettel – engedett meg magának egy mosolyt Vireni.

A fürdőszobában kihámozta magát a több mint két napja folyamatosan viselt aquaruhájából, behajította az anyagbomlasztóba, aztán belépett a zuhanyfülkébe, és megnyitotta a vizet.

Váratlan hevességgel reszketni kezdett a vízsugár alatt, ezért gyorsan feljebb emelte a hőfokot.

Percekig állt a meleg víz alatt, mire végre kezdett ellazulni. Aztán megszárította magát, és felhúzta a fürdőszobai nyomtató menüjéből kiválasztott pólót, bugyit és nadrágot.

Evron a hálószobában pakolt, Vireni mezítláb odalépett a nappali ablakához, és az igazságpilléreken fel-alá suhanó liftforgalmat figyelte. Egy közeli légi folyosóban navigók suhantak el, odalent, a vízzel elárasztott rizsteraszokon visszatükröződött a henger átellenes oldalán húzódó Mérleg-tenger kifliformája.

Mélyülő tónusú szignál harsant fel, és kétszer megismétlődött: a Veritas háromtized g-vel gyorsítani fog a tengelyforgáson, a lakás nehézkedése 0,5-ről mindjárt 0,8 g-re emelkedik. A rendvédelmisek valamelyik kanyonban kiképzésre készülhettek, néhány ezer kadét hamarosan megpróbál majd alkalmazkodni a 2 g-hez.

Ezt az egész rendszert a Naprendszer űrállamainak – a Galilei-négyszög, a szaturnuszi Gyűrűállamok, a Lagrange Genokrácia és néhány nagyobb, független Lagrange-asztropolisz – alapítványi finanszírozásából tartották fenn. De a Kadek-üggyel az is kiderült, hogy a Libra látszólagos függetlensége csak addig terjed, amíg Kadek és érdekbarátai akarják. És Kadeknek mindenhol vannak barátai, lekötelezettjei vagy üzletfelei.

Kinek az érdekeit szolgáljuk egyáltalán?

Evron kijött a szobájából, és hátulról átkarolta.

– Kadek majdnem megöletett – mondta halkan Vireni, és szembefordult Evronnal. – Dupree és Komita… Taufik Morgan kivégezte őket. Te ajánlottad be őket mellém, és most…

Evron szorosabbra fogta az ölelést, Vireni odasimult hozzá, és egy hosszú percig nem is akarta elereszteni.

Morgant látta maga előtt, ahogy feléje fordul, és csak most értette meg, hogy kis híján az lett az utolsó pillanat az életében. Teste megfeszült, szinte újra érezte, ahogy az intel ide-oda rángatja, hogy megóvja az életét, és újra átjárta a Ganümédész világóceánjának feneketlen és fagyos sötétsége, a visszaút nyomasztó magánya, és eszébe jutottak a hírekben róla terjesztett hazugságok.

– Remegsz – mondta Evron.

– Nem… – Összerázkódott.

– De. – Evron a fejét simogatta, és a hajtincseivel játszadozott.

Vireni lehunyta a szemét. Szabadulni akart az emlékektől.

– Svetlana kihasznált – mondta Evron. – Örültél, hogy téged bízott meg Kadek letartóztatásával, de valójában csalinak használt… Csak azért nem kiabáltam vele, mert így is van most elég gondunk. Hogy merte ezt tenni? Pont veled!

– Nem tudhatta, hogy idáig fajul a helyzet. És ha ezt a feladatot szánta nekem, akkor ezt teljesítem. Ez a kötelességem.

– Az nem kötelességed, hogy megölesd magad. Ennek nem lett volna szabad megtörténnie.

Svetlana csak jót akart. Azt akarta, hogy én kapjam el Kadeket, és enyém legyen a dicsőség.

Tudta, hogy így történt, Svetlana sosem ártana neki. Hiszen ő emelte ki a Titán mocskából, és ő adott célt az életének a Libra által. Hajdanán még valamiféle pótanyai szerepet is megpróbált magára ölteni, bár ez végül nem igazán sikerült neki, és talán csak azt próbálta bebizonyítani magának, hogy miután a férje elköltözött a Veritasról a gyerekeivel, még mindig képes valaki felé érzéseket táplálni.

Vireni azonban tizenévesként kétségbeesetten vágyott egy igazi szülői mintára: az apja öngyilkossága után csak sodródott a világban, az anyja pedig minden alkalmat megragadott, hogy a maga eltorzult, érzéketlen képére formálja a személyiségét, és amikor ráébredt a kudarcára, egyszerűen megszabadult tőle.

Kidobta, ahogy a feleslegessé vált tárgyakat szokták.

Vireni mindig is félt attól, hogy Evron felé sem tudja eléggé kimutatni az érzéseit. Hiába igyekezett, bizonyos korlátokat sosem tudott, vagy inkább nem mert áttörni kettőjük között.

– Nyugi – simított végig az arcán a férfi. – Kadek ott ragadt a lezárt Lumen Alfán, és az egész VNI őt keresi. Hamarosan elkapjuk. Vége van.

Memert letartóztattuk, Kadeket hamarosan elfogjuk, Marion Cheng tisztára mosta a nevem. Vége van…

– Nem – rázta a fejét. – Kadek a jelenkori civilizáció alapjait rakta le, ő maga a Naprendszer. Addig nincs vége, amíg el nem ítélik.

Evron komoran bólintott.

– Egy óra múlva indulnom kell a Lumenre. Az ISBA körbevette a Kék-szigetet, de Kadeknek nyoma veszett. Lehet, hogy fülest kapott Memer letartóztatásáról. Lezártuk az asztropoliszt, úgyhogy nem tud megszökni. Meg fogjuk találni.

– Remélem. – Vireni kibontakozott a férje öleléséből.

– Tudod, mit szeretnék most? – kérdezte Evron. – Mezítláb sétálni veled a Mérleg-tenger homokjában. Csak nézni a hullámokat. Hanyatt feküdni, és a Veritas túloldalát bámulni, mint régen.

– Vagy úszni egyet – sóhajtott Vireni.

– Biztos, hogy ne maradjak inkább? – Evron szemében aggodalom csillant. – Mert ha…

Vireni a fejét rázta.

– Jól vagyok. Tényleg.

– Ne hazudj!

– Nem hazudok – hazudta Vireni. – Megleszek, ne aggódj!

Másnap Svetlana megkérte, hogy kísérje el a Lumenre, a Szellemek pere újabb tárgyalási napjára. A főügyészi korvetten utaztak, és ahogy berepültek az asztropolisz belsejébe, Vireni arra gondolt, hogy Evron is itt van valahol.

Reggel, a kontakton váltottak néhány szót: Evron szinte semmit nem aludt, az embereivel egész éjjel a térfigyelő drónok adatbázisait elemezték. Kadeknek azonban egyelőre nem akadtak a nyomára.

Vireni a Lumen Alfa belső hengerének látképét uraló, homokóra alakú Janus-hegyet bámulta, amely középen, a nullgravitációs forgástengelynél elkeskenyedett, majd az átellenes oldalon újra kiszélesedett.

A főváros, a lépcsős kiépítésű Új-Velence a csúcs nélküli hegy hozzájuk közelebb eső lábánál terült el. Mivel a tárgyalásig még több mint egy órájuk maradt, leszálltak a fővárosban, elhessegették a rájuk akaszkodó hírdrónokat, aztán Svetlana javaslatára beültek egy Stellar Fox kávézóba.

Vireni fahéjas macchiatót rendelt, Svetlana egy red lattét, és közben aktiválta az asztal fátyolmezejét, amely egy szürke szemcsés, privát búrát emelt köréjük.

Svetlana a hátát tapogatta.

– Ó, te kikúrt gravitáció! Nem sokat ér ez az exováz, már most sajog mindenem. Irigyellek, amiért te nem egy holdon nőttél fel. – Az egyenruhája alatt viselt exováz körbehálózta megnyúlt testét, és töredékére csökkentette az alacsony gravitáción elgyengült csontjaira irányuló terhelést. A hozzá hasonló, törékeny holdlakóknak néhány napnál többet még exovázzal és paulinggal szabályozott keringésmódosításokkal sem javasoltak 1 g közeli nehézkedésen tölteni. – És mondd csak… Evronnal egyébként hogy viszonyultok a közös gyerekhez?

– Ez aztán hirtelen váltás! – jegyezte meg gúnyosan Vireni. Svetlana sosem volt túl tapintatos az ilyen témákban, hajdanán arra is egyenesen rákérdezett, dugnak-e Evronnal. – És egyben a legkínosabb és legilletlenebb téma, amit egy „szülő” felhozhat. Evronnal egyébként hogy viszonyultok a közös gyerekhez? – utánozta Svetlana hanghordozását és gesztusait vigyorogva.

Svetlana arca megnyúlt.

– Ne haragudj, igazad van. Felejtsd el!

– Honnan jutott ez éppen most az eszedbe?

– Végül is, évek óta együtt vagytok már…

Vireni hunyorogva tanulmányozta Svetlana arcát. Nem hitt neki, nem szokott „csak úgy” eszébe jutni ilyesmi, ennél sokkal gyakorlatiasabban gondolkodott. És annak ellenére, hogy jelentéktelennek állította be a kérdést, valójában még mindig a választ várta.

– Talán majd százéves korom környékén… – tűnődött el. – Valahogy úgy képzelem, akkor majd lassítok egy kicsit, és szeretném azzal tölteni az időt, hogy a nappali közepén álló mesterséges anyaméhben lebegő magzat fejlődését figyelem nap mint nap, és közben olvasok. Meg szeretnék egy igazi kandallót is. – Zavartan elmosolyodott. – De ismersz, nem? Tulajdonképpen tudtad a választ.

Svetlana biccentett.

– Tényleg ne haragudj, hogy megkérdeztem… – Belekortyolt a kávéjába. – Térjünk inkább a lényegre. Memer megszégyenített bennünket, és ezt nagyon okosan kell majd kommunikálnunk, hogy ne zuhanjon be a népszerűségünk. Ennél azonban sokkal nagyobb probléma kezd lenni a finanszírozásunk, ugyanis a Lagrange Genokrácia nemrég visszavonta a támogatást.

– Ezt nem tehetik! – sápadt el Vireni.

– Már megtették. Az alapító okiratban vállalták a folyamatos befizetéseket, de az csupán egy szándéknyilatkozat, ami azonban nem kötelez semmire. És nem tudjuk, miként reagálnak a Galilei-négyszög holdállamai, vagy akár a Titán és a Gyűrűállamok. Rio Hobson Kadek bábja, a Ganümédész nevében, gondolom, hamarosan szintén lépni fog, kérdés, tud-e hatni az Európéra és a Kallisztó holdra.

– Szóval azzal, hogy lebuktattuk Kadeket, hirtelen kellemetlenné váltunk a számukra. Mielőbb szükség van egy új, hiteles elnökre, aki összefogja a Librát ebben a káoszban. És rajtad kívül legfeljebb Rauf Riost tudnám elképzelni a Libra élén.

Svetlana elhúzta a száját.

– Bár Riost választották volna!

– Szóval már meg is született a döntés?

– Meg – bólintott Svetlana. – Memer letartóztatása után rögtön elküldtem egy jelentést az alapítványi tanácsnak. Tudni akartam, hányadán állunk, és egyelőre úgy tűnik, Kadeknek nincs mindenkire befolyása, vagy csak nem mertek ennyire átlátszó döntést hozni. Mindenesetre megszavazták az ideiglenes kinevezésemet. Év végén új pályázatot írnak ki, de addig nekem kell vezetnem a Librát.

– Gratulálok! – vigyorgott Vireni, és belekortyolt a kávéjába.