Table of Contents

1. Eligazító

2. Für Lajos és a hadüzenet

3. A széltyúk

Landmarks

1. Cover

2. Table of Contents

Dr. Torgyán József

Humor a házban

Humoros történetek a politika világából

2008

Copyright – Dr. Torgyán József

Dr. Torgyán József – Humor a házban

(Humoros történetek a politika világából)

Lektorálta: Mezei Katalin

Felelős kiadó: ETALON Könyves Kft.

Minden jog fenntartva!

Nyomdai munkálatok:
Text-Print Nyomda, Győr

Grafika, tördelés:
Webforma Média – www.webforma.hu

A borító Zsoldos Péter grafikáinak a felhasználásával készült.

ISBN 978-615-82281-7-6

Eligazító

A viccek és a vidám történetek önmagukért beszélnek. Ha azokhoz magyarázatot kell fűzni, akkor az már nem a humor, hanem a tragikomédia világába tartozik. Mégis szükségesnek láttam némi eligazítót adni könyvemhez, mely a vidámság óráit hivatott biztosítani. Ennek oka az, hogy a magyarországi politikai humor a viccek területére korlátozódott, a humoros történetek világába már nem merészkedett. Ez egyértelműen arra vezethető vissza, hogy Rákosi Mátyás idejében a szűk baráti körben elsuttogott viccekért is hat év börtönt szabtak ki futószalagszerűen. Így az emberek megtörtént humoros történetek elmondására sem mertek vállalkozni, mivel a hatalom azt is könnyen politikai állásfoglalásként értékelhette volna. Emiatt ezek írásba foglalására sem kerülhetett sor. Ezért bizonyos fokig hiánypótlónak érzem azt, hogy e könyvemben nem a viccek, hanem a humoros történetek leírására koncentrálok, és csak a merev szerkesztési mód elkerülése érdekében szorítkozom néhány (számomra kedves) vicc közreadására.

Újat vagy kevéssé ismertet remélek produkálni azzal, hogy a humor leple alatt valamiféle kortörténetet tárok önök elé. Azért, hogy megismerhessék azt a világot, amely valamennyiünk szerencséjére már elmúlt, de amelyet meg nem ismerni súlyos mulasztás lenne. Ezen (remélhetőleg nem sziszifuszi) erőfeszítésem hatékonyságához hozzájárulhat az a politika világában alig alkalmazott módszer, hogy ahol szükségét érzem, ott némi történelmi és egyéb ismeretet igyekszem becsempészni az általam humorosnak vélt anyagba. Azzal áltatom magam, hogy e módszer révén hozzásegítem a fiatal olvasóimat ahhoz, hogy játszi könnyedséggel szerezzenek meg olyan ismereteket, melyek eddig valamilyen okból nem tárulhattak fel előttük.

És talán még valamit előzetesként. Amint látni fogják, ez a kiadvány műfaj szempontjából semmilyen kategóriába sem sorolható. Igaz ugyan, hogy viccek és humoros történetek, valamint ismert vagy ismeretlen közéleti személyiségeket, politikusokat érintő humoros események kerültek leírásra, de nem a szokványos módon. Nem sótlan tényként vagy novellaszerűen, hanem humorral fűszerezve igyekszem a valóságot visszaadni, s az olvasmányosságot ekként biztosítani. Ha pedig a stílusommal vagy a szókimondásommal bárkit is megsértenék, kérem, hogy nézze el otrombaságomat, s fogadja el a bocsánatkérésemet.

2008 nyarán

a szerző

Für Lajos és a hadüzenet

Néhai miniszterelnökünk, dr. Antall József arról volt nevezetes, hogy ha mosolyogni akart, felment a sötét padlásra. Ám tévednek azok, akik teljesen sótlannak hiszik. Neki is volt humora. Legfeljebb visszafogottabb, és az is csak elvétve nyilvánult meg. Ezért (talán) érdekesebb is. Most ezen megnyilvánulások egyikeként idézem fel a következő történet, melyet Antall József személyesen nekem mondott el, s az általam nagyra becsült Für Lajos rendszerváltó honvédelmi miniszterünkkel kapcsolatos. Kérem a megkérdőjelezhetetlenül nemzeti érzésekkel áthatott egykori hadastyánt, hogy nézze el nekem ezen antalli humorral fűszerezett történet közreadását, mivel azt egy korszak jobb megismerhetősége érdekében teszem.

A szerbek által a magyaroknak tulajdonított fegyverszállítások miatt kialakult nemzetközi feszültség idején Antall József aggódva fordult hozzám, mint a közös kisgazdamúltunkat az FKGP országgyűlési képviselőcsoportjának frakcióvezetőjeként képviselő kormánykoalíciós partneréhez, évtizedes ismerőséhez és az állampárt elleni küzdelemben való harcostársához.

–Tudod, csak azt kívánom, hogy ha a szerbek hadat üzennek nekünk, az ne délután öt óra után történjék.

–És miért tartod olyan lényegesnek az időpontot?

–Azért, mert ilyen késő délután már nem tudnám előkeríteni Für Lajost.

–Hogyhogy nem tudnád?

–Azért, mert ilyenkor ő már félrevonul a rejtekhelyére kvaterkázni.

–Miért nem mész oda te is?

–Mert ezt a rejtekhelyet még én sem ismerem.

–Még te sem?

–Én sem!

–Hát akkor ki ismeri?

–Attól tartok, legfeljebb a szerbek.

A széltyúk

1991–92-ben, mielőtt a Független Kisgazdapárt elnökeként felmondtam az MDF-fel (közelebbről Antall Józseeffel) kötött koalíciós megállapodásunkat és kiléptünk a kormányból, Antall József egyrészt megelőző csapásként, másrészt ellenlépésként többirányú támadást indított ellenem. Ezek egyike eredményezte az úgynevezett 36-ok dezertálását, azok saját pártjukkal való szembefordulását. Ez ahhoz a nyilvánvalóan alkotmányellenes helyzethez vezetett, hogy a kisgazdaszavazatokkal bejutott országgyűlési képviselők nem a Független Kisgazdapártot, hanem az MDF-et képviselték. Ebben az időben szinte naponta értesültem arról, hogy újabb és újabb képviselők hagytak el minket és igazoltak át Antall Józsefhez.

Ekkortájt Esztergomba hirdettem meg egy nagygyűlést, hogy tájékoztassam a párt tagságát a budapesti történésekről, különösen a Házban folyó eseményekről. Óriási volt az érdeklődés, ezért a 17 órára meghirdetett gyűlés megkezdése előtt a helyi tévéállomás is készített velem egy interjút egyenes adásban. Emiatt a gyűlés némi késedelmet szenvedett.
A riporter (egy kiváló esztergomi ügyvéd) 17 óra után kapott egy cetlit, amelynek tartalmát lényegében a következőképp ismertette velem:

– Engedje meg, hogy egy olyan dologgal kapcsolatban
tegyek fel önnek egy kérdést, amelyről még nem értesülhetett. Ugyanis a mi adásunk már elkezdődött, amikor a Kossuth Rádió hírt adott az ön pártjában történt legújabb fejleményekről. Eszerint a frakció vezetője, dr. U. E. most jelentette be, hogy kilép a frakcióból. Mi a véleménye erről?

A fenti riporteri kérdésre azt válaszoltam, hogy a magyar médiát távolról sem tartom olyan autentikus forrásnak, amelynek híranyagait valóságként el kellene fogadnom.
Miután azonban egy, a rádió által valósnak tekintett hírt sem kívántam eleve valótlannak nyilvánítani, válaszomat imígyen fogalmaztam meg:

– A híranyagot illetően „feltéve, de meg nem engedve” az a véleményem, hogy ha valóban az történt volna, amiről ön tájékoztatott, akkor a magyar szókincstárat bővíteni kellene. Ugyanis „a hír valósága esetén már nem csak szélkakasról, hanem széltyúkról is beszélhetnénk”.

Válaszom óriási derűt váltott ki nem csak Esztergomban, hanem az egész országban. Olyannyira, hogy a széltyúk az elkövetkezendő választásokon már a politikai pálya közelébe sem került, noha kiváló képességei és rendszerváltó törekvései erre predesztinálhatták volna.