Anthony Robbins

Határtalan siker

A személyes eredményesség új tudománya

Anthony Robbins

Határtalan siker

A személyes eredményesség új tudománya

Budapest, 2023

Ajánlom e könyvet a benned élő legnagyobb erőnek,

a szeretet erejének és mindazoknak, akik segítenek,

hogy megoszthasd velük e szeretet varázsát.

Elsősorban önmagamért, Jaireknek, Joshuának,

Jolie-nak, Tylernek, Beckynek és Anyunak.

A mű eredeti címe: Unlimited Power:

The New Science of Personal Achievement by Anthony Robbins

A mű eredetileg a Free Press, a Division of Simon and Schuster, Inc., gondozásában jelent meg 2003-ban.

Copyright ©1986 by Robbins Research Institute

© Bioenergetic Kiadó Kft., 2007

ISBN 978-963-291-668-2

Kiadja a Bioenergetic Kiadó Kft.

Fordította: Dobrocsi László

Felelős szerkesztő: Mezei Katalin

Felelős kiadó: Schneider Gábor

Borítóterv: Kernács Attila

Tartalom

Előszó

Bevezetés

A királyi árucikk

A különbség, ami különbbé tesz

Az állapot ereje

A kiválóság születése: meggyőződés, hit

A siker hét hazugsága

Az elme felkészítése és használata

A siker szintaxisa

Mások stratégiáinak feltérképezése

Fiziológia: a kiválóság útja

Energia: a kiválóság üzemanyaga

A siker alapvető receptje

Szabadulás a korlátoktól: mi a célunk?

A pontosság hatalma

Az összhang varázsa

A kiválóság megkülönböztető jegyei: metaprogramok

Az ellenállás kezelése és a problémák megoldása

Átkeretezés: a perspektíva hatalma

A siker rögzítése

Értékrendek: a siker végső megítélése

A gazdagság és a boldogság öt kulcsa

Irányzatok teremtése: a meggyőzés hatalma

A kiválóság megélése: az emberi kihívás

Glosszárium

Köszönetnyilvánítások

Amikor elkezdtem végiggondolni, hogy kik azok a személyek, akiknek szeretném kifejezni nagyrabecsülésemet a tőlük kapott támogatásért, javaslatokért és a könyv megszületésével járó fáradságos munkában való közreműködésért, a lista egyre csak nőtt és nőtt. Először is szeretnék köszönetet mondani feleségemnek és családomnak, amiért olyan környezetet teremtettek számomra, ahol a nap vagy az éjszaka bármely órájában szabad utat engedhettem kreatív gondolataimnak, és ötleteim megértő hallgatóságra találtak.

Ebben a kreatív folyamatban természetesen nagy szerepet játszott Peter Applebome és Henry Golden, akik közös erőfeszítéseik révén kiváló szerkesztőmunkával rendszerezték az ötletrohamaim során keletkezett gondolatokat. A munka különböző szakaszaiban rendkívül értékesnek bizonyultak Wyatt Woodsmall és Ken Blanchard javaslatai. A könyv soha nem készülhetett volna el Jan Miller és Bob Asahina nélkül, akik a Simon & Schuster munkatársaihoz hasonlóan velem együtt kitartottak az utolsó pillanatokban végrehajtott változtatások során.

Soha nem fogom elfelejteni azokat a tanáraimat – kezdve Mrs. Jane Morrisonnal és Richard Cobb-bal, akik elsőként egyengették kommunikációs fejlődésemet, egészen Jim Rohn-ig, John Grinderig és Richard Bandlerig –, akiknek a személyisége, módszerei és barátsága a mai napig a legnagyobb hatással van rám.

Köszönet illeti a kiadó művészeti, titkári és kutatógárdáját, amelyek tagjai, Rob Evans, Dawn Aaris, Donald Bodenbach, Kathy Woody és természetesen Patricia Valiton, a határidők állandó szorításában voltak kénytelenek dolgozni.

És végül, de nem utolsó sorban külön köszönetemet fejezem ki a Robbins Research vállalati személyzetének, a központ igazgatóinak, és az egész országban ténykedő több száz fős promóciós gárdájának, akik naponta támogatnak abban a törekvésemben, hogy üzenetünket eljuttassuk a nagyvilág minden részére.

A kötet szerzője köszönetét és nagyrabecsülését fejezi ki a következő személyeknek, akik engedélyezték az alábbi anyagok felhasználását:

A boy of unusual vision (A fiú, akinek különös víziója volt) ©1985, The Baltimore Sun, felhasználva a Baltimore Sun engedélyével. A történetet Alice Steinbach írta, aki 1985-ben újságírói Pulitzer-díjat kapott.

Artemas Cole-nak a Ten Salads (Tíz saláta) című rajzáért ©1985. Újranyomtatva Artemas Cole engedélyével. Eredetileg a New Woman című magazinban jelent meg.

A Harper & Row-nak, amiért engedélyezte a Thomas J. Peters és Robert H. Waterman Jr. által írt In Search of Excellence (A kiválóság nyomában) című könyvből vett idézetek felhasználását.

Bill Hoestnak Call the cat, Harry! (Hívd a macskát, Harry!) című rajzáért ©1981. Újranyomva Bill Hoest engedélyével.

Jay Milton Hoffmannak, N.D., Ph.D., amiért engedélyezte az idézetek használatát a The missing link in the medical curriculum which is food chemistry in its relationship to body chemistry (Az orvosi egyetemek tananyagából hiányzó láncszem: az élelmiszerek vegyi összetételének viszonyulása az emberi szervezet vegyi összetételéhez) című műből, amely a Professional Press Publishing Company (13115 Hunza Hill Terrace, Valley Center, CA 92082) kiadónál jelent meg.

Hank Ketchamnek a Dennis the menace rajzért, amelyet Hank Ketcham és a ©News America Syndicate engedélyével közlünk.

A William Lackey elbeszélése szerinti Federal Express-történetért, amelyet Skip Lackey engedélyével használtunk fel.

W. W. Nortonnak a Norman Cousins ©1979 által írt, és a W. W. Norton & Company, Inc. kiadónál megjelent Anatomy of an Illness (Egy betegség anatómiája) című könyvből származó idézetért. Az anyagot a W. W. Norton & Company, Inc. engedélyével használtuk fel.

A Simon and Schusternek Lyall Watson Life-Tide ©1979 by Lyall Watson című munkájából való idézet felhasználásának engedélyezéséért.

A United Feature Syndicate, Inc.-nek a Peanuts karikatúra ©1960 United Fe-ature Syndicate, Inc. használatának engedélyezéséért.

A Universal Press Syndicate-nek a Ziggy karikatúra felhasználásának engedélyezéséért. Copyright 1985, Universal Press Syndicate. Engedéllyel újranyomtatva. Minden jog fenntartva.

A Warner Bros, Inc.-nek, amiért engedélyezték Bob Dylan It’s Alright Ma (I’m only bleeding) (Minden rendben, mama. [Csak éppen vérzek]) ©1965 Warner Bros, Inc. című lírai költeménye egyes részleteinek újbóli kinyomtatását. Minden jog fenntartva. Engedéllyel felhasználva.

Előszó

Amikor Tony Robbins felkért, hogy írjak előszót a Határtalan sikerhez, több okból is nagyon örültem. Először is úgy gondolom, hogy Tony fantasztikus fiatalember. Első találkozásunkra 1985 januárjában került sor, amikor Palm Springsben tartózkodtam, ahol a Bob Hope Klasszikus Sivatagi Összevont Profi és Amatőr Golfversenyen vettem részt. Éppen kijöttem a golfozók szokásos vacsora előtti, a Rancho Las Palmas Marriott Hotelben tartott happy hourjáról,[1] ahol a játékosok egymást túllicitálva kérkedtek a golfpályán aznap végrehajtott hőstetteikkel. Vacsorázni indultunk egy ausztráliai barátommal, Keith Punch-csal, és útközben észrevettünk egy táblát, amely Tony Robbins tűzön járási szemináriumára hívta fel a figyelmünket. „Szabadítsd fel a benned rejlő képességeket!” – hirdette a tábla. Korábban már hallottam Tonyról, és most felébredt bennem a kíváncsiság. Mivel Keith és jómagam akkor este már fogyasztottunk alkoholt, és ezért nem akartuk próbára tenni képességeinket, úgy gondoltuk, hogy nem tudnánk végigmenni az izzó parázson, viszont elhatároztuk, hogy részt veszünk a tanfolyamon.

A következő négy és fél órában Tonyt figyeltem, amint megbabonázza a vállalatigazgatókból, háziasszonyokból, orvosokból, ügyvédekből és hasonló emberekből álló tekintélyes létszámú hallgatóságát. Amikor azt mondom, hogy „megbabonázta” a hallgatóságot, nem valamiféle fekete mágiára gondolok. Karizmájával, személyes vonzerejével és az emberi viselkedés mély ismeretéről tanúskodó előadásmódjával elérte, hogy mindenki feszült figyelemmel hallgassa szavait. Ez volt a legpezsdítőbb és legfelemelőbb szeminárium, amelyen a vezetőképzés területén eltöltött húsz év alatt részt vettem. Az előadás végén Keith és jómagam kivételével mindenki végigsétált a négy és fél méter hosszú izzó parázsszőnyegen, amely egész este égett. És senki nem sérült meg. A látvány döbbenetes, az élmény pedig felemelő volt mindenki számára.

A tűzön járást Tony egyfajta metaforaként használja. Nem misztikus képességet tanít, hanem gyakorlati eszközöket nyújt ahhoz, hogy esetleges félelmeink ellenére képesek legyünk rávenni magunkat a hatékony cselekvésre. Az a képesség, melynek révén elérjük, hogy bármit megtegyünk a siker érdekében, nagyon is valóságos erőt képvisel. Az első oka tehát annak, amiért örömmel írom meg ezt az előszót, az, hogy hatalmas tiszteletet és csodálatot érzek Tony Robbins iránt.

A második ok, amiért izgatottan írom ezt az előszót, az, hogy Tony könyve, a Határtalan siker mindannyiunk előtt feltárja Tony gondolkodásának mélységét és széleskörűségét. Tony nem csupán meggyőző szónok, hanem huszonöt éves kora ellenére máris egyike a motivációs és a sikerpszichológia vezető gondolkodóinak. Úgy vélem, ez a könyv joggal töltheti be a hiteles útmutató szerepét az emberi lehetőségek kutatása terén. Tony egészséggel, stresszel, célok kitűzésével, vizualizációval és hasonló fogalmakkal kapcsolatos gondolatai szabják meg mondanivalójának fő irányait, és e gondolatokat mindenkinek meg kell ismernie, aki elkötelezte magát a személyes kiválóság elérésének.

Remélem, hogy a kedves Olvasó számára legalább annyira hasznos lesz ez a könyv, mint amennyire hasznosnak bizonyult az én esetemben. Bár hosszabb, mint Az egyperces menedzser, remélem, az olvasók hajlandóak lesznek kitartani, és a teljes kötetet elolvasni annak érdekében, hogy Tony gondolatait eredményesen alkalmazhassák belső képességeik felszabadítására.

Kenneth Blanchard, Ph.D.

Az egyperces menedzser társszerzője

1. 1 Happy hour – bárokban, vendéglőkben kora este 1 órás időtartam, amikor kedvezményes áron lehet alkoholos italokat rendelni. (A ford.)

Bevezetés

Egész életemben nehézséget jelentett számomra, ha nyilvánosan kellett megszólalnom, és ez még akkor is így volt, amikor filmekben játszottam. Közvetlenül a jeleneteim forgatása előtt mindig fizikai rosszullétet éreztem. A nyilvános megszólalástól való csillapíthatatlan rettegésem ismeretében elképzelhető, mekkora izgatottság fogott el, amikor meghallottam, hogy Anthony Robbins, aki a félelmet erővé és képességekké alakítja át, képes engem is meggyógyítani.

Annak ellenére, hogy izgatott voltam, amikor elfogadtam a meghívást a Tony Robbinsszal való találkozóra, önkéntelenül is kétségeim támadtak. Korábban már hallottam az NLP-ről és más olyan módszerekről, amelyeknek Tony elismert szakértője volt, összességében mégis számtalan órát és sok ezer dollárt fordítottam arra, hogy szakszerű segítséget találjak a problémámra.

Azok a szakértők, akikhez eleinte fordultam, azt mondták, hogy mivel félelmem hosszú évek alatt fejlődött ki, aligha számíthatok gyors javulásra. Heti rendszerességgel kellett visszajárnom hozzájuk kezelésre, melynek során véget nem érően foglalkoztunk a problémámmal.

Amikor találkoztam Tonyval, meglepett, hogy milyen nagy termetű. Ritkán találkozom olyan emberrel, aki nálam magasabb lenne. Legalább 195 centiméter magas és 107 kilogramm volt. Nagyon fiatal, és kellemes modorú. Leültünk, és rendkívül idegesnek éreztem magam, amikor a problémámról kezdett kérdezgetni.

Majd megkérdezte, hogy mit szeretnék, és miképpen akarok megváltozni. Úgy tűnt, hogy a fóbiám védekező állásba vonult, csak hogy meggátolja annak kialakulását, ami máris elkezdődött. Tony megnyugtató hangját hallva azonban egyre inkább képes voltam arra figyelni, amit mondott.

Ismét kezdtem megtapasztalni a nyilvános szerepléssel járó pánikszerű érzéseimet. Hirtelen felváltottam ezeket az érzéseket az erőre és az önbizalomra épülő új érzésekkel. Tony arra kért, hogy gondolatban menjek vissza egy olyan időpontra, amikor a színpadon álltam, és sikeresen szerepeltem. Miközben gondolatban beszéltem, Tony rögzítőket adott nekem. A rögzítők olyan tényezők, amelyeket beszéd közben felidézhetek magamban idegállapotom és önbizalmam megerősítése céljából. Ebben a könyvben részletesen olvashat a rögzítőkről.

Szememet a kezelés alatt, körülbelül negyvenöt percen keresztül csukva tartottam, miközben Tonyra figyeltem. Időnként megérintette a térdemet és a kezemet, fizikai rögzítőket adva nekem az érintések által. Amikor befejeztük, felálltam. Soha nem éreztem még magam annyira ellazultnak, nyugodtnak és békésnek. Nyoma sem volt bennem a gyengeség érzésének. Már kellő önbizalmat éreztem, hogy végig én vezessem le azt a luxemburgi televíziós showt, amelyet potenciálisan 450 millió ember fog nézni.

Ha Tony módszerei olyan jól működnek mások esetében is, mint amilyen jól működtek nálam, akkor a világon mindenki hasznát láthatja e módszereknek. Vannak emberek, akik az ágyban fekszenek, és gondolataik a halál körül forognak. Orvosaik azt mondták nekik, hogy rákjuk van, és ezért annyira kétségbe vannak esve, hogy szervezetük tele van stresszel. Ha az a fóbia, amely engem egész életemben kínozott, egy óra alatt megszüntethető, akkor Tony módszereit hozzáférhetővé kell tenni mindazok számára is, akik bármilyen – érzelmi, mentális vagy fizikai – betegségtől szenvednek. Őket is meg lehet szabadítani félelmeiktől, feszültségeiktől, aggodalmaiktól. Azt gondolom, a legfontosabb, hogy ne késlekedjünk tovább. Miért kellene bárkinek is félnie a víztől, a magasságoktól, a nyilvános szerepléstől, a kígyóktól, a főnököktől, a kudarctól vagy a haláltól?

Ma már szabadnak érzem magam, és ez a könyv másoknak is ugyanezt a választási lehetőséget kínálja. Biztos vagyok abban, hogy a Határtalan siker sikerkönyv lesz, mivel a félelmek megszüntetésén messze túllépve azt is megtanítja, hogy mi váltja ki az emberi viselkedés, magatartás különféle formáit. A könyvben leírtak elsajátításával tökéletesen képesek leszünk elménk és testünk – és ezeken keresztül életünk – irányítására, kézben tartására.

Sir Jason Winters

a Killing Cancer (A rák legyőzése) című könyv szerzője

Siker

Gyakran nevetni, és sokat; elnyerni értelmes emberek tiszteletét és a gyermekek szeretetét; kiérdemelni tisztességes kritikusok megbecsülését és elviselni a hamis barátok árulását; méltányolni a szépséget, meglátni másokban a legjobbat; egy kicsivel jobb állapotban hagyni hátra a világot akár egy egészséges gyermek, egy kerti parcella vagy egy megváltott társadalmi rang révén; tudni azt, hogy akár csak egyetlen élet is könnyebbé vált azáltal, hogy éltél. Ez jelenti a sikert.

Ralph Waldo Emerson

I. rész
Az emberi kiválóság modellezése

I. fejezet
A királyi árucikk

„Akkor ér nagyszerű véget egy élet, ha tudás helyett cselekvés töltötte ki.”

Thomas Henry Huxley

Már hónapokkal korábban hallottam róla. Azt mondták, hogy fiatal, gazdag, boldog és sikeres. Nekem is látnom kellett! Közelről figyeltem, ahogy elhagyta a televízióstúdiót, és az elkövetkező pár hétben követtem őt. Láttam, ahogy államfőknek ad tanácsot, és súlyos lelki betegeket gyógyít. Láttam, ahogy dietetikusokkal vitázik, cégvezetőket oktat, sportolókkal és tanulási gondokkal küszködő gyerekekkel foglalkozik. Rettentően boldognak és szerelmesnek látszott, ahogy a feleségével keresztül-kasul beutazta az országot és a világot. A munka végeztével hazarepültek San Diegóba, hogy pár napot együtt töltsenek családjukkal, a Csendes-óceán partján lévő kastélyukban.

Hogyan lehetséges, hogy ez a 25 éves kölyök, aki csak főiskolát végzett, képes volt ennyi mindent elérni ilyen rövid idő alatt? Végtére is ez a srác nem egészen három évvel ezelőtt egy alig 40 négyzetméteres legénylakásban élt, és a fürdőkádban mosogatta az edényeit. Hogyan lett ebből a túlsúllyal küszködő, folyamatosan boldogtalan, zavaros párkapcsolatokban élő és nem túl rózsás kilátások előtt álló fiúból egy olyan sikeres, egészséges és megbecsült ember, akinek immár remek kapcsolatai és végtelen lehetőségei vannak?

Mindez oly hihetetlennek tűnt, de a leginkább lenyűgöző dolog az volt, hogy rájöttem, ez az ember én vagyok! Az „ő” története az én történetem.

Természetesen nem azt állítom, hogy a siker kizárólag arról szól, amit én idáig elértem az életemben. Nyilvánvalóan mindannyiunknak más és más álmai és elképzelései vannak arról, hogy mit szeretnénk elérni az életünkben. Hozzáteszem, tökéletesen tisztában vagyok vele: az, hogy milyen embereket ismerünk, milyen helyekre járunk, és milyen dolgokat birtokolunk, egyáltalán nem jelentik a személyes siker valódi mércéit. Számomra a siker azt a folyamatot jelenti, amelynek során törekszünk egyre jobbak és jobbak lenni. A siker lehetőség arra, hogy érzelmileg, emberi kapcsolatainkban, szellemiségünkben, testünk egészségi állapotában, intellektuálisan és pénzügyeinkben folyamatosan fejlődjünk, miközben valamilyen pozitív módon másoknak is segítünk. A sikerhez vezető út folyamatosan épül, a siker maga az utazás, nem pedig egy elérendő cél.

Az én történetem tanulsága nagyon egyszerű. Azoknak az alapelveknek a segítségével, melyekről ebben a könyvben tanulhatunk, nemcsak a saját magamról kialakított képet sikerült megváltoztatnom, hanem az életemben elért eredményeket is, méghozzá jelentős és mérhető módon. Célom, hogy megosszam másokkal mindazt, ami megváltoztatta és jobbá tette az életemet. Őszintén remélem, hogy a könyvben ismertetett technikákat, stratégiákat, készségeket és filozófiákat ugyanolyan hatásosnak és erőteljesnek fogja találni mindenki, mint amennyire hatásosnak és erőteljesnek bizonyultak az én esetemben. Az erő, amellyel varázslatos módon megvalósíthatjuk életünk legnagyobb álmait, ott szunnyad mindannyiunkban. Itt az ideje, hogy ezt a hatalmas erőt szabadjára engedjük!

Hihetetlen mértékű hálát és tiszteletet érzek, amikor arra gondolok, hogy milyen gyorsan sikerült álmaimat megvalósítanom, és életem részévé tenni őket. Ennek ellenére természetesen nincs bennem semmi különleges. Tény viszont, hogy olyan időket élünk, amikor sok ember szinte egyik napról a másikra olyan csodálatos dolgokat és sikereket képes elérni, amelyek korábban elképzelhetetlenek lettek volna. Vegyük például Steve Jobs esetét. Egy pénztelen farmernadrágos kölyök volt, akinek fejéből kipattant a személyi számítógép ötlete, és erre az ötletre olyan gyorsan felépítette Amerika 500 (Fortune 500) legnagyobb vállalatának egyikét, mint előtte a történelemben még senki más. Vagy ott van Ted Turner. Kézbe vett egy olyan médiumot – a kábeltelevíziót –, ami szinte nem is létezett, és felépített egy cégbirodalmat. Vagy nézzünk olyanokat a szórakoztatóiparban, mint Steven Spielberg vagy Bruce Springsteen, vagy az üzleti világból Lee Iacocca vagy Ross Perot. Mi a közös bennük a meghökkentő és bámulatos sikereiken kívül? A válasz természetesen az, hogy a belső képességeiket tápláló erő és hatalom.

Az erő és hatalom erős érzelmeket kiváltó szavak. Az emberek különböző módokon reagálnak rájuk. Vannak, akik számára a hatalom negatív jelentéssel bír. Mások vágynak a hatalomra. Megint mások irtóznak tőle, mert a hatalmat eleve gyanúsnak tartják, és a korrupcióval társítják. Mennyi hatalmat szeretne birtokolni? Mit gondol, Önnek mennyi erőt és hatalmat kell megszereznie vagy kifejlesztenie saját magában? Az Ön számára mit jelent valójában az erő és hatalom?[2]

Az erő és a hatalom számomra nem az emberek legyőzését jelenti. Nem úgy gondolok az erőre és hatalomra, hogy általuk valakit valamire kényszerítünk. Soha nem tanácsolnám, hogy erőnket, hatalmunkat és képességeinket ilyesmire használjuk. Az ilyesfajta hatalom nem tart sokáig. Azt viszont észre kell vennünk, hogy a hatalom világunk állandó tényezője. Vagy mi magunk alakítjuk a világról alkotott saját képünket, vagy valaki más alakítja helyettünk. Vagy a saját szándékaink szerint cselekszünk, vagy a mások által megszabott játékszabályok szerint. Számomra az igazi erő és hatalom azt a képességet jelenti, melynek révén olyan eredményeket érhetünk el, melyekre igazán vágyunk, és közben mások számára is értékeket teremthetünk. Az erő és hatalom azt a képességet jelenti, amellyel megváltoztathatjuk az életünket, formálhatjuk a felfogásunkat, és úgy alakíthatjuk a dolgok menetét, hogy azok hasznunkra váljanak, és ne ellenünk hassanak. Az igazi erő és hatalom másokkal közös, és nem kényszerítő jellegű. Azt a képességet jelenti, amellyel meghatározzuk az emberi szükségleteket, és kielégítjük őket – ez egyformán vonatkozik személyes szükségleteinkre és azoknak az embereknek a szükségleteire, akikkel törődünk. Arról a képességről van szó, amellyel saját személyes birodalmunkat – saját gondolkodásunkat, magatartási formáinkat – irányítjuk annak érdekében, hogy pontosan az elképzelt és vágyott eredményeket érjük el.

A történelem során az emberek életének irányítását szolgáló erő és hatalom, vagyis képesség, sokféle eltérő és ellentmondásos formában nyilvánult meg. Az idők kezdetén ez a képesség pusztán fizikai erő formájában jelent meg. A legerősebb, leggyorsabb és legügyesebb képes volt irányítani a saját és a körülötte lévő emberek életét. A civilizáció fejlődésével a hatalom örökölhetővé vált. A király, aki körülvette magát birodalma jelképeivel, félreérthetetlen tekintéllyel uralkodott. Mások a királlyal való kapcsolatuk révén juthattak hatalomhoz. Később, az ipari forradalom hajnalán a tőke jelentette a hatalmat. Azok, akik tőkéhez jutottak, irányításuk alatt tartották az iparosítás folyamatát. Mindezek a tényezők ma is nagy szerepet játszanak. Ha van tőkénk, az sokkal jobb, mint az, ha nincs. Az is sokat számít, ha erősek vagyunk, és jó fizikai kondícióval rendelkezünk. Mindezek ellenére napjainkban a hatalom legnagyobb forrásait a speciális tudás jelenti.

Valószínűleg mindannyian hallottunk már arról, hogy az információs korszakban élünk. Társadalmunk többé már nemcsak ipari társadalom, hanem kommunikációs társadalom is. Olyan korszakban élünk, amelyben az új gondolatok, eszmék, mozgalmak és koncepciók nap mint nap alakítják életünket és világunkat, legyen szó akár olyan mélyreható dologról, mint a kvantumfizika, akár egy olyan hétköznapi dologról, mint a világ legnagyobb mennyiségben eladott hamburgere. Ha van valami, ami a legjobban jellemzi modern világunkat, az nem más, mint a hatalmas, szinte elképzelhetetlen mértékű információáradat, és az azzal együtt járó folyamatos változás. A könyvekből, a filmekből, a hordozható rádiósmagnókból, a televízióból és a számítógépekből az új információk és adatok végtelen mennyiségben áradnak felénk, és követelik, hogy lássuk, érezzük és halljuk őket. Ebben a társadalomban azok, akik az információt és a közlésükre szolgáló eszközöket birtokolják, rendelkeznek azzal, amivel korábban csak a királyok rendelkeztek – a korlátlan hatalommal. Ahogy John Kenneth Galbraith írta: „Az ipari társadalom hajtóereje a pénz, az információs társadalomban azonban a tudás jelenti a hajtóerőt és a hatalmat. Egy olyan új osztálystruktúra bontakozik ki a szemünk előtt, amely megoszlik az információt birtoklók és azok között, akik kénytelenek az információ hiányában, tudatlanságban élni. Ez az új osztály nem a pénzből, nem a földbirtokból, hanem a tudásból meríti hatalmát.”

Ugyanakkor megfigyelhető az az izgalmas jelenség is, hogy napjainkban a hatalom mindannyiunk számára elérhető. Ha a középkorban valaki nem volt király, valószínűleg hatalmas erőfeszítésébe került volna azzá válnia. Ha az ipari forradalom kezdetén valakinek nem volt tőkéje, az esélyei az eredeti tőkefelhalmozásra egyenlők voltak a nullával. Ma viszont bármelyik farmernadrágos kölyöknek esélye lehet olyan vállalatot létrehozni, amely képes megváltoztatni az egész világot. Modern világunkban az információ a királyok árucikke. Azok, akik hozzájutnak a specializálódott tudás bizonyos formáihoz, képesek átalakítani önmagukat, és bizonyos tekintetben egész világunkat.

Van azonban egy alapvető kérdés. Az biztos, hogy az Amerikai Egyesült Államokban mindazok a speciális ismeretek, amelyek életünk minőségének átalakításához szükségesek, mindenki számára elérhetők. Ott vannak minden könyvesboltban, könyvtárban és videotékában. Elérhetők beszédek, szemináriumok és tanfolyamok formájában. Mi pedig mindannyian sikeresek akarunk lenni. A személyes kiválóság eléréséhez szolgáló információ a sikerkönyvek formájában szinte receptre kapható: Az egyperces menedzser, A kiválóság keresése, Megatrendek, Ezt nem tanítják a Harvardon… A listát hosszan folytathatnánk. Az információ ott van és elérhető. De miért van az, hogy bizonyos emberek mesés eredményeket produkálnak, míg mások alig-alig jutnak valamire? Miért nem vagyunk mindannyian tele energiával, miért nem vagyunk boldogok, gazdagok, egészségesek és sikeresek?

Az igazság az, hogy még az információs korban sem elég csupán a megfelelő tudás és információ birtokában lenni. Ha csak annyi kellene a sikerhez, hogy pozitívan gondolkodjunk és jó ötleteink legyenek, akkor valószínűleg mindannyiunknak lett volna pónilova gyermekkorában, és most is abban a „világban” élnénk, amit valamikor megálmodtunk magunknak. A cselekvés az, ami közös minden nagy sikerben. A cselekvés az, amely az eredményeket létrehozza. A tudás csak potenciális hatalom mindaddig, amíg egy olyan ember kezébe nem kerül, aki tudja, miképpen kell önmagát hatásos cselekvésre ösztönözni. Valójában a „hatalom” szó szerinti meghatározása az, hogy „a cselekvés képessége”.

Azt, hogy mit teszünk életünkben, az határozza meg, hogy miképpen kommunikálunk önmagunkkal. Modern világunkban az életünk minősége a kommunikáció minőségét is jelenti. Azt, hogy ismereteinkből mennyit fogunk tudni hasznosítani, az határozza meg, hogy mit képzelünk el, mit vizualizálunk, mit mondunk magunknak, hogyan mozgunk, hogyan használjuk izmainkat és testünket, vagy mit fejezünk ki a mimikánkkal.

Sokszor esünk abba a szellemi csapdába, hogy ha rendkívül sikeres embereket látunk, azt gondoljuk, hogy mindazt, amit elértek, csak azért érték el, mert valamilyen különleges adottság birtokában vannak. Aztán ha közelebbről megvizsgáljuk a képet, kiderül, hogy a rendkívül sikeres embereket csak egyetlen dolog különbözteti meg az átlagembertől – az a képességük, hogy cselekvésre bírják magukat. Márpedig ez egy olyan „adottság”, amelyet bármelyikünk képes kifejleszteni magában. Végtére is más emberek is rendelkeztek azzal a tudással, amivel Steve Jobs. Nemcsak Ted Turner, hanem mások is rájöhettek volna arra, hogy a kábeltelevíziózásban óriási gazdasági lehetőség rejlik. Turner és Jobs azonban képes volt cselekedni, és azzal, hogy így tettek, sokunk számára megváltoztatták a világ megtapasztalásának módját.

Mindannyian kétféle módon kommunikálunk, melyek alapján élettapasztalatunk formálódik. Először is belső kommunikációt folytatunk: ezt a kommunikációt az elképzelt dolgok (vizualizációk), a belső párbeszédek vagy az érzések jelentik. Másodsorban külső kommunikációt is folytatunk: szavak, hangszínek, arckifejezések, testtartások és a fizikai cselekvések révén kommunikálunk a világgal. Minden kifejezett közlés egy meghatározott cselekvés, mozgásba hozott ok. Minden kommunikáció egyúttal valamilyen módon hatással van önmagunkra és másokra is.

A kommunikáció hatalom. Azok, akik megtanulták hatékony alkalmazását, meg tudják változtatni saját világképüket, és ugyanígy képesek befolyásolni azt is, hogy mások miképpen látják őket. Minden cselekedet és érzés gyökere a kommunikáció valamilyen formájára vezethető vissza. Akik hatással vannak többségünk gondolataira, érzéseire vagy cselekedeteire, azok az emberek, akik tudják, miképpen kell használni ezt a hatalmi eszközt. Gondoljunk azokra, akik megváltoztatták világunkat – közéjük sorolható például John F. Kennedy, Thomas Jefferson, Martin Luther King, Franklin Delano Roosevelt, Winston Churchill, Mahatma Ghandi. Sokkal hátborzongatóbb módon ugyan, de ide tartozik Adolf Hitler is. Ezeknek az embereknek az volt a közös tulajdonságuk, hogy mindannyian a kommunikáció nagymesterei voltak. Képesek voltak víziójukat – legyen az a világűr meghódítása vagy a gyűlöletes Harmadik Birodalom létrehozása – olyan kongruenciával, belső hittel kommunikálni mások felé, hogy befolyásolni tudták a tömegek gondolkodását és cselekvési módját. Kommunikációs hatalmukon, képességükön keresztül megváltoztatták a világot.

Ha jobban belegondolunk, vajon nem ugyanez az ok különböztet-e meg egy Spielberget, egy Springsteent, egy Iacoccát, egy Fondát vagy egy Reagant másoktól? Nem arról van-e szó, hogy ők is mesterei az emberi kommunikációnak, illetve mások befolyásolásának? Éppen úgy, ahogy ezek az emberek képesek a kommunikáció révén tömegeket mozgatni, mi is fel tudjuk használni a kommunikáció eszközét önmagunk irányítására.

A kifelé megnyilvánuló kommunikációs képességünk szintje határozza meg azt, hogy mennyire vagyunk sikeresek a másokkal való személyes, érzelmi, szociális és pénzügyi kapcsolatainkban. Ennél fontosabb, hogy az a sikerélmény, amit legbelül érzünk – a boldogság, az öröm, az eksztázis, a szeretet vagy bármi más, amire vágyunk – egyenes következménye annak, hogy miképpen kommunikálunk önmagunkkal. Az, amit érzünk, nem életünk eseményeinek az eredménye, hanem a megtörtént dolgokkal kapcsolatos saját értelmezésünket tükrözi. A sikeres emberek élettörténete újra és újra rávilágít arra, hogy életünk minőségét nem az szabja meg, hogy mi történik velünk, hanem az, hogy miképpen viszonyulunk a történtekhez.

Annak alapján, hogy életünket milyennek akarjuk látni, mi magunk döntjük el, hogy miként érzünk és cselekszünk. A dolgok csupán olyan jelentéssel bírnak, amilyeneket mi magunk tulajdonítunk nekik. Ezt az értelmezési folyamatot a legtöbben automatikus üzemmódra állítottuk, de ezt az üzemmódot ki lehet kapcsolni, így azonnal megváltoztathatjuk a világ megtapasztalásának módját.

Ez a könyv azokról az erőteljes, összpontosított és kongruens cselekvési formákról szól, amelyek elsöprő eredményekhez vezetnek. Ha két szóban kellene összefoglalni, hogy miről is szól ez a könyv, azt mondanám: eredmények eléréséről! Gondoljunk csak bele! Nem ez az, ami valójában érdekel minket? Lehet, hogy Ön meg akarja változtatni azt, ahogy önmagával és saját világával kapcsolatban érez. Lehet, hogy szeretne sokkal jobban kommunikálni, szeretetteljesebb kapcsolatokat kialakítani, gyorsabban tanulni, egészségesebbé válni vagy egyszerűen csak több pénzt keresni. Mindezt, és még ennél sokkal többet is elérhet, ha a könyvben található információkat hatékonyan használja fel. Mielőtt azonban megpróbálna új eredményeket elérni, észre kell vennie, hogy már most is vannak eredményei. Csakhogy azok valószínűleg nem olyan eredmények, amilyenekre vágyik. Sokan úgy gondolunk elmeállapotainkra és az elménkben lejátszódó folyamatok nagy részére, hogy azok kívül állnak irányítási képességeink határain. Az igazság viszont az, hogy igenis képesek vagyunk az elménkben lejátszódó folyamatokat és magatartási formáinkat olyan mértékben szabályozni, amilyen mértékben azt korábban nem tartottuk volna lehetségesnek. Ha lehangoltak vagyunk, mi magunk hoztuk létre azt az állapotot, amit lehangoltságnak vagy depressziónak nevezünk. Ha feldobottnak érezzük magunkat, ezt az állapotot is ugyanúgy mi hoztuk létre.

Nem szabad elfelejteni, hogy az olyan érzések, mint a lehangoltság, a depresszió, nem egyszerűen csak megtörténnek velünk. A depressziót nem lehet „elkapni”, mint valami betegséget. Ezeket az érzéseket az életünkben elért minden más eredményhez hasonlóan mi magunk hozzuk létre meghatározott mentális és fizikai folyamatokon és cselekvéseken keresztül. Ahhoz, hogy lehangoltak legyünk, életünket sajátos megvilágításban kell látnunk! Ehhez bizonyos dolgokat a kellő hangnemben kell mondanunk magunknak. Meghatározott testtartást és légzési mintát kell felvennünk. Ha például mindenáron rosszul akarjuk érezni magunkat, sokat segít, ha a vállainkat leengedjük, és hosszasan nézünk magunk elé a földre. Az is hasznos, ha bánatot kifejező hangszínt veszünk fel, és életünk kilátásait illetően a lehető legrosszabb forgatókönyvet idézzük fel magunkban. Ha helytelen étrenddel vagy túlzott alkoholizálással, illetve kábítószerezéssel teljesen felborítjuk szervezetünk biokémiai egyensúlyát, elősegítjük, hogy alacsony legyen a vércukorszintünk, így gyakorlatilag garantált a lehangolt állapot.

Ezzel egyszerűen azt szeretném illusztrálni, hogy ténylegesen erőfeszítésbe kerül lehangolt, depressziós állapotba kerülni. Az ilyen állapotért keményen meg kell dolgozni, és bizonyos konkrét lépéseket kell tenni. Vannak emberek, akik olyan sokszor létrehozták már ezt az állapotot, hogy könnyedén képesek újra és újra előidézni. Valójában ezt a belső kommunikációs mintát gyakran összekapcsolják mindenféle külső eseménnyel. Egyesek olyan sok másodlagos előnyhöz – másoktól kapott figyelemhez, együttérzéshez, szeretethez és hasonlókhoz – jutnak ezen az állapoton keresztül, hogy ezt a faja belső kommunikációt természetes létállapotukká teszik. Mások már olyan hosszú ideje élnek együtt ezzel az állapottal, hogy egyszerűen ezt érzik kényelmesnek. Azonosulnak ezzel az állapottal. Képesek vagyunk azonban megváltoztatni saját mentális folyamatainkat és fizikai cselekvésünket, és ezzel szinte azonnal megváltoznak érzéseink és magatartási formáink is.

Az eksztázist elérhetjük azzal, ha felvesszük az eksztázis érzelmi állapotát létrehozó szemléletmódot. Elménkben létrehozhatjuk mindazoknak a dolgoknak a képét, amelyek ezt az érzést kiváltják. Megváltoztathatjuk az önmagunkkal folytatott belső párbeszédünk hangszínét és tartalmát. Felvehetjük azokat a testtartásokat és légzési mintákat, amelyek testünkben előidézik az eksztázis állapotát, és íme: eksztázist fogunk érezni! Ha könyörületesek akarunk lenni, egyszerűen meg kell változtatnunk fizikai cselekvéseinket és mentális folyamatainkat, hogy olyan állapotba kerüljünk, amit a könyörületesség megkíván. Ugyanez igaz a szerelemre vagy bármilyen más érzésre is.

Azt a folyamatot, mely által belső kommunikációnk irányításán keresztül különböző érzelmi állapotokat hozunk létre, egy filmrendező munkájához is hasonlíthatjuk. Ahhoz, hogy pontosan az eltervezett eredményeket érje el, a filmrendező ügyesen irányítja a látványt és a hanghatásokat. Ha azt akarja, hogy a néző megijedjen, a megfelelő pillanatban hirtelen felerősíti a hangot, és valamilyen speciális effektust varázsol a vászonra. Ha lelkesíteni, inspirálni akarja a nézőt, ennek megfelelően alakítja a zenei elemeket, a világítást és minden egyebet, ami a vásznon megjelenik. Tragédiát és komédiát is tud varázsolni ugyanabból a jelenetből, attól függően, hogy éppen milyen hatást kíván elérni. Ugyanezt mi is megtehetjük elménk vetítővásznával. Elménk működését, amely minden fizikai cselekvés alapját jelenti, mi is épp olyan hozzáértéssel és hatásfokkal tudjuk irányítani, amilyennel a filmrendező kezeli az egyes effektusokat. Világossá és hangossá tudjuk tenni elménkben a pozitív üzeneteket, és el tudjuk halványítani, le tudjuk halkítani a negatív gondolatokat. Pontosan olyan „szakszerűen” tudjuk használni az elménket, mint amilyen szakszerűen Spielberg vagy Scorsese rendezi a filmjeit.

Az alábbiakban néhány dolog hihetetlennek fog tűnni. Például az, hogy az ember képes más emberek gondolataiba belelátni, vagy hogy a leghatásosabb erőforrásainkat tetszés szerint egy szempillantás alatt előhívhatjuk. Ha azonban száz évvel ezelőtt valaki azt állította volna, hogy az ember valamikor le fog szállni a Holdra, biztos, hogy őrültnek vagy holdkórosnak tartják. (Vajon honnan származik a holdkóros kifejezés?) Ha valaki azt mondta volna, hogy öt óra alatt el lehet jutni New Yorkból Los Angelesbe, valószínűleg őrült álmodozónak nézik. Holott ezeknek a dolgoknak a valóra válásához csak az kellett, hogy az ember megtanulja hasznosítani az aerodinamikát és mesterfokra fejlesszen egy-két speciális technológiát. Egy repülőgépipari cég egyébként dolgozik egy olyan járművön, amely tíz év múlva reményeik szerint tizenkét perc alatt fog embereket New Yorkból Kaliforniába szállítani. E példák annyiban hozhatók párhuzamba könyvünk tartalmával, hogy ez a könyv megtanítja az úgynevezett Optimális Teljesítmény Technikák® (Optimum Performance Technologies®) használatát, amelynek révén olyan erőforrásokhoz férhetünk hozzá, amelyekről soha nem is gondoltuk volna, hogy a rendelkezésünkre állhatnak.

„Minden fegyelmezett erőfeszítés többszörös jutalommal jár.”

Jim Rohn

A kiválóságot elért emberek kiegyensúlyozott úton haladnak a siker felé. Én ezt A Siker Alapvető Receptjének hívom. A recept megvalósításának első lépése, hogy tisztában legyünk célunkkal, azaz pontosan meghatározzuk azt, amit el akarunk érni. A második lépés a cselekvés, mert enélkül a vágyaink örökre csak álmok maradnának. Olyan lépéseket kell tennünk, amelyek meggyőződésünk szerint a legnagyobb valószínűséggel vezetnek a kívánt eredmények eléréséhez. A megtett lépések azonban nem mindig váltják be a hozzájuk fűzött reményeket, így a harmadik lépés az, hogy kifejlesszük magunkban az éleslátás képességét annak érdekében, hogy felismerjük a lépéseink nyomán kapott visszajelzések és eredmények jellegét, és hogy a lehető leggyorsabban észrevegyük, hogy a megtett lépések révén közelebb kerülünk-e céljainkhoz, vagy még inkább eltávolodunk tőlünk. Mindig tudatában kell lennünk, hogy milyen eredményei vannak cselekvéseinknek, legyen szó akár egy beszélgetésről, akár valamilyen mindennapos szokásunkról. Ha nem azt az eredményt érjük el, amit szeretnénk, meg kell jegyeznünk, hogy mely lépés milyen eredményt hozott, hogy ily módon folyamatosan tanulhassunk minden tapasztalatunkból. Ezt követően meg kell tennünk a negyedik lépést, amely egyfajta rugalmasság kifejlesztésére irányul, melynek segítségével magatartásunkat mindaddig változtatni tudjuk, amíg a kívánt eredményeket el nem érjük. Ha megnézzük a sikeres embereket, láthatjuk, hogy ők is a felsorolt lépéseket követték. Azzal kezdték, hogy konkrét célt tűztek ki maguk elé, mert cél nélkül nem lehet célt elérni. Cselekedtek, mert a tudás önmagában nem elég. Képesek voltak pontosan felmérni az emberek reakcióit és értelmezni a visszajelzéseket. Azok alapján pedig folyamatosan módosították, helyesbítették és változtatták a hozzáállásukat, magatartási formáikat, míg végül rátaláltak a jól működő, eredményes módszerekre.

Nézzük például Steven Spielberget. Harminchat évesen lett a történelem legsikeresebb filmrendezője. Minden idők tíz legnagyobb kasszasikerű filmje közül négyet ő rendezett, beleértve az E. T., a földönkívüli című filmet is, amely minden idők legnagyobb bevételét hozta. Hogyan volt képes ennyire fiatalon ilyen magaslatokba jutni? Története igazán figyelemreméltó.

Spielberg már tizenkét-tizenhárom éves korától kezdve tudta, hogy filmrendező szeretne lenni. Élete akkor vett fordulatot, amikor tizenhét évesen egy szervezett látogatáson körbevezették őt a Universal Studios telephelyén. A látogatás nem érintette a telephely azon részeit, ahol a filmfelvételek zajlottak, így Spielberg, céljának ismeretében, cselekvésre szánta el magát. Elszakadt a látogatók csoportjától, hogy megnézze egy valódi filmjelenet forgatását. Sikerült találkoznia a Universal vágórészlegének vezetőjével, akivel egy órát beszélgetett, és aki érdeklődést mutatott Spielberg filmjei iránt.

A legtöbb ember esetében a történet valószínűleg itt érne véget, ám Spielberget nem olyan fából faragták, mint a legtöbb embert. Tele volt energiával, és pontosan tudta, mit akar. Tanult az első látogatásából, ezért megváltoztatta taktikáját. Másnap öltönyt vett fel, fogta apja aktatáskáját, amelyben egy szendvicsen és két csokoládén kívül más nem volt, és visszatért a stúdióba, mintha ott dolgozna. Határozott léptekkel haladt el a kapunál álló őr mellett. Talált egy elhagyatott lakókocsit, és műanyag betűkből kirakta a feliratot a kocsi ajtajára: „Steven Spielberg rendező”. Azt a nyarat azzal töltötte, hogy rendezőkkel, forgatókönyvírókkal, vágókkal találkozott, lődörögve-sóvárogva figyelte az álomvilágot, tanult minden egyes beszélgetésből, és csiszolgatta megfigyelőképességét és éleslátását a filmgyártás kulisszatitkai terén.

Végül húszévesen, amikor már teljesen otthonosan mozgott a Universal területén, Steven bemutatott a filmgyártó vállalatnak egy általa készített szolid filmet, amelynek eredményeképpen hétéves szerződést ajánlottak fel neki egy televíziós sorozat rendezésére. Valóra váltotta gyerekkori álmát!

Vajon Spielberg A Siker Alapvető Receptjét alkalmazta? Minden bizonnyal igen. Megvoltak a speciális ismeretei ahhoz, hogy tudja, mit akar. Cselekedett. Kifinomult érzékelő képességgel rendelkezett, melynek alkalmazásával tudta, hogy milyen eredményeket ér el, és hogy lépései közelebb viszik-e őt céljához, vagy inkább eltávolítják tőle. Ezenkívül rendelkezett azzal a fajta rugalmassággal is, mely által célja elérése érdekében képes volt változtatni a magatartásán. Gyakorlatilag minden sikeres személy, akit ismerek, ugyanezt teszi. Azok, akik sikereket érnek el, egészen addig elkötelezettjei a változásnak és a rugalmasságnak, amíg meg nem teremtik maguknak azt az életet, amire vágynak.

Nézzük Barbara Black, a Kolumbiai Jogi Egyetem dékánja esetét, aki elképzelte, hogy egy nap dékán lesz belőle. Fiatal hölgyként betört egy férfiak uralta területre, és sikeres jogi államvizsgát tett a Kolumbiai Jogi Egyetemen. Ezt követően úgy döntött, félreteszi a karrierjével kapcsolatos céljait, hogy eleget tudjon tenni egy másik céljának – a családalapításnak. Kilenc évvel később úgy érezte, hogy ismét készen áll eredeti céljai elérésére, így jelentkezett a Yale Egyetem posztgraduális programjára, és elsajátította a tanításhoz, a kutatáshoz és az íráshoz szükséges azon ismereteket, amelyek elvezették őt „ahhoz a munkakörhöz, amit mindig is szeretett volna betölteni”. Barbara kibővítette meggyőződési rendszerét – megváltoztatta megközelítési módját, és két fő célját összevonta. Ennek eredményeként ma már ő Amerika egyik legrangosabb jogi egyetemének a dékánja. Szétfeszítette a korábbi sablonok kereteit, és bebizonyította, hogy egyidejűleg minden szinten sikert lehet elérni. Vajon ő is A Siker Alapvető Receptjét alkalmazta? Természetesen igen. Mivel tudta, mit akar, megpróbált valamit, és ha az nem működött, mindig változtatott a dolgokon – egészen addig, míg végül meg nem tanulta, miképpen tartsa egyensúlyban életét. Amellett, hogy egy jelentős jogi egyetem vezetője, sikeres anya és feleség is egyben.

Nézzünk egy másik példát. Evett már Ön Kentucky sült csirkét (Kentucky Fried Chicken)? Hallotta-e, hogy Sanders ezredes miképpen építette fel azt a birodalmat, amely milliomossá tette őt, és megváltoztatta egy nemzet étkezési szokásait? Hogyan is indult a történet? Sanders egyszerű nyugdíjas volt, akinek volt egy sültcsirke receptje. Csupán ennyi! Semmiféle komoly cége, vállalkozása nem volt. Volt ugyan egy kis vendéglője, de az is a csőd szélén állt, mert a főutat másfelé vezették el. Mikor megkapta az első nyugdíjszelvényét, elhatározta, hogy megpróbál valamennyi pénzre szert tenni a sült csirke receptjének eladásából. Az első ötlete az volt, hogy eladja a receptet más vendéglőtulajdonosoknak, és majd részesedést kér a bevétel után.

Manapság nem feltétlenül ez a megoldás jelenti a legreálisabb ötletet egy üzlet beindításához. És annak alapján, ahogy a dolgok végül is alakultak, igazán nem mondhatjuk, hogy ezredesünk rakéta módjára emelkedett volna a siker csillagainak sorába. Járta az országot, az autójában aludt, és igyekezett találni valakit, aki támogatná őt. Folyamatosan tökéletesítette ötletét, és fáradhatatlanul kilincselt. 1009 elutasítást kellett kapnia ahhoz, hogy egyszer csak valami csodálatos dolog történjen. Valaki végre „igen”-t mondott! Az ezredes üzlete beindult.

Rengeteg embernek lehet receptje. De vajon hány embernek van annyi fizikai ereje és olyan személyes varázsa, mint ennek a fehér öltönyös, tagbaszakadt öregúrnak? Sanders ezredes azért lett végül gazdag, mert képes volt hatékonyan, elszántan cselekedni. Rendelkezett azzal a személyes képességgel, amelyre az általa leginkább vágyott eredmények eléréséhez volt szükség. Képes volt ezerszer meghallgatni, hogy „nem”, és ennek ellenére olyan módon kommunikálni önmagával, amely arra késztette, hogy a következő ajtón is kopogtasson azzal a totális meggyőződéssel, hogy éppen a következő ajtó lesz az, ahol valaki igent fog mondani.

Bár más módon, de az ebben a könyvben leírtak is arra irányulnak, hogy elménk megkapja a leghatékonyabb jelzéseket a sikeres cselekvéshez szükséges meggyőződések kialakításához. Szinte minden héten tartok egy négynapos szemináriumot Az elme forradalma címmel. Ezen a szemináriumon arra tanítjuk az embereket, hogy miképpen működtessék elméjüket a leghatékonyabban, hogyan étkezzenek, lélegezzenek, és milyen gyakorlatokat végezzenek annak érdekében, hogy maximálják energiájukat. Az első nap mottója: „Alakítsd a félelmet képességgé.” A szeminárium célja, hogy megtanítsa az embereket cselekedni olyan esetekben is, amikor egyébként a félelem inkább meghátrálásra késztetné őket. A szeminárium végén a résztvevők lehetőséget kapnak, hogy 3-3,5 méter hosszú izzó parázságyon gyalogoljanak végig. A haladó csoportokban akadnak olyanok, akik 12 méter hosszú parázságyon is végigmennek. A tűzön járást annyira felkapta a média, hogy tartok tőle, a dolog valódi üzenete lassan el is vész. Itt nem pusztán tűzön járásról van szó. Azt hiszem, joggal feltételezhetjük, hogy semmiféle anyagi vagy társadalmi előny nem származik egy izzó parázságyon való örömteli sétából. Ez a gyakorlat igazából a személyes képesség megtapasztalására irányul, és a lehetőségek egyfajta metaforáját jelenti, egy lehetőséget arra, hogy az emberek olyan eredményeket produkáljanak, amelyeknek az elérését korábban lehetetlennek tartották volna.

Az emberek már évezredek óta gyakorolják a tűzön járás valamilyen formáját. A világ egyes tájain ezt a rítust a vallásos hit próbatételének tekintik. Amikor a tűzön járást végezzük, az nem része semmilyen hagyományos értelemben vett vallási gyakorlatnak. Inkább a meggyőződésnek, a hitnek a próbája. Amit ez a próba a zsigerek szintjén megtanít, az az, hogy képesek vagyunk változni, fejlődni, kitágítani a határainkat, olyan dolgokat megtenni, amiket soha nem tartottunk lehetségesnek, és hogy a legnagyobb félelmeinket, illetve az önkorlátozásainkat bizony saját magunk hozzuk létre.

Azt a kérdést, hogy végig tudunk-e menni a tüzes parázson, vagy sem, csupán az a képességünk dönti el, hogy tudunk-e kommunikálni önmagunkkal úgy, hogy a következményektől való félelmeinkkel kapcsolatos múltbéli berögződések, lelki programozások ellenére cselekvésre ösztönözzük magunkat. A tűzön járás tanulsága az, hogy az ember gyakorlatilag bármit képes megtenni egészen addig, amíg olyan erőforrásokat tud mozgósítani, amelyek alapján meggyőződésévé válik, hogy képes az adott dolog végrehajtására, és hatékony lépéseket tehet.

Mindez egy egyszerű és megkerülhetetlen tényre mutat rá. A siker nem véletlen jelenség. Az eredményeket produkáló és az eredményeket el nem érő emberek közötti különbséget nem az határozza meg, hogy az elgurított kocka melyik oldalával fölfelé fog megállni. Igenis vannak olyan következetes és logikus cselekvési minták, konkrét utak, amelyek a kiválósághoz vezetnek, és amelyek mindenki számára elérhetők. Mindnyájan felszabadíthatjuk a bennünk lakozó csodálatos erőket. Csupán azt kell megtanulnunk, hogy miképpen kapcsoljuk elménket és testünket a leghatékonyabb és legelőnyösebb üzemmódra, illetve miként használhatjuk őket egy ilyen üzemmódban.

Elgondolkozott Ön már azon, hogy mi lehet a közös Bruce Springsteenben és Spielbergben? Vagy azon, hogy vajon milyen közös vonások lehettek John F. Kennedyben és Martin Luther Kingben, amelyek képessé tették őket arra, hogy oly sok emberre annyira mély érzelmi hatást gyakoroljanak? Mi különbözteti meg Ted Turnert és Tina Turnert a tömegektől? Mi a helyzet Pete Rose-zal és Ronald Reagannel? Mindannyian képesek voltak úgy irányítani önmagukat, hogy következetes lépésekkel haladjanak álmaik megvalósítása felé. De mi az, ami arra készteti őket, hogy folyamatosan, nap mint nap teljes erőbedobással tegyék mindazt, amit tenniük kell? Ebben természetesen sok tényező játszhat szerepet. Én azonban úgy vélem, hogy van hét olyan alapvető tulajdonság, amelyet mindannyian kifejlesztettek önmagukban; hét olyan tulajdonság, amely táplálja bennük a lángot, hogy mindent megtegyenek a kitűzött cél eléréséért. Ez a hét jellemző az a hét alapvető mozgatórugó, indítóimpulzus, amely a mi sikerünket is garantálhatja:

Első jellemző: szenvedély! Az említett személyek mindegyike talált egy okot, egy teljes lényüket átható, erőt adó és szinte már rögeszmévé váló célt, amely arra ösztönzi őket, hogy többet tegyenek, még nagyobb mértékben fejlődjenek, és még többek legyenek! Ez adja a hajtóerőt a sikereik eléréséhez, és ez készteti őket valódi képességeik kiaknázására. A szenvedély az, ami hajtja Pete Rose-t, hogy fejesugrással vesse magát a védők gyűrűjébe akkora erőbedobással, mintha minden egyes alkalommal újrajátszaná bemutatkozó mérkőzését az első ligában. A szenvedély az, ami megkülönbözteti Lee Iacocca cselekedeteit másokétól. A szenvedély az, ami a számítógépes szakembereket hajtja, hogy több éves megfeszített munkával olyan tudományos áttöréseket vigyenek véghez, amelyek lehetővé teszik, hogy férfiak és nők jussanak el a világűrbe, és vissza is térjenek onnan. A szenvedély az, ami arra készteti az embereket, hogy későig fennmaradjanak, és korán felkeljenek. A szenvedély az, amit az emberek szeretnének megélni a kapcsolataikban. A szenvedély az, ami erőt, energiát és értelmet ad az életnek. Nincs nagyszerűség, ha nincs meg a szenvedélyes vágy a nagyszerűségre, legyen szó sportolóról, művészről, tudósról, szülőről vagy akár üzletemberről. A XI. fejezetben látni fogjuk, miképpen tudjuk ezt a belső erőt felszabadítani a célok erején keresztül.

Második jellemző: meggyőződés, hit! A világ minden vallási könyve megemlíti, hogy a hit és a meggyőződés ereje milyen hatással van az emberiségre. A jelentős sikereket elérő emberek meggyőződéseik tekintetében nagymértékben különböznek a sikertelen emberektől. Azon meggyőződésünk, hogy kik vagyunk valójában, és mire vagyunk képesek, egyértelműen meghatározza, hogy milyen emberré válunk a jövőben. Ha hiszünk a csodákban, akkor egy csodálatos élet elébe nézünk. Ha úgy gondoljuk, hogy életünket szűk korlátok határolják be, akkor azok a korlátok egy idő után nagyon valóságosnak fognak tűnni. Amiről azt gondoljuk, hogy igaz, vagy amiről úgy véljük, hogy lehetséges, az igazzá, illetve lehetségessé válik. Ez a könyv konkrét tudományos módszert kínál ahhoz, hogy rövid idő alatt úgy változtassunk meggyőződéseinken, hogy azok támogassanak minket a leginkább áhított célok elérésében. Sok emberből nem hiányzik a szenvedély, azonban a saját személyükről és képességeikről alkotott önkorlátozó meggyőződéseik meggátolják őket abban, hogy konkrét lépéseket tegyenek annak érdekében, hogy valóra váltsák álmaikat. A sikeres emberek tudják, mit akarnak, és hisznek benne, hogy azt el is tudják érni. A meggyőződésekről és azok alkalmazásáról a IV. és a V. fejezetben fogunk tanulni. A szenvedély és a meggyőződés elősegíti az üzemanyag, illetve a kiválóság felé vivő hajtóerő létrehozását. De önmagában ez a hajtóerő nem elég. Ha az lenne, akkor elegendő lenne egy rakétát hajtóanyaggal feltölteni, és csak úgy vaktában elindítani a fellegek felé. Az energián kívül szükség van útvonalra, valamint az ésszerű előrehaladás intelligens érzékelésére. Ahhoz, hogy biztosan célba érjünk, szükségünk van a harmadik dologra:

Harmadik jellemző: stratégia! A stratégia az erőforrások szervezésére szolgáló módszer. Amikor Steven Spielberg elhatározta, hogy filmrendező lesz, olyan útvonalat jelölt ki magának, amely hite szerint a meghódítani kívánt világba vezet majd. Végiggondolta, hogy mit akar megtanulni, kit kell megismernie, konkrétan mit kell tennie. Megvolt a szenvedélye és a meggyőződése, de ezen kívül volt egy határozott stratégiája is, amely lehetővé tette, hogy a szenvedély és a meggyőződés maradéktalanul érvényesüljön. Ronald Reagan olyan kommunikációs stratégiákat fejlesztett ki, melyeket következetesen használt a tervezett eredmények eléréséhez. Minden nagy szórakoztató, politikus, szülő vagy munkaadó tudja, hogy a boldoguláshoz az erőforrások megléte önmagában kevés. Az erőforrásokat a lehető leghatékonyabban kell használni. A stratégia annak felismerését jelzi, hogy a legnagyobb tehetséget és a legszebb ambíciókat is a megfelelő mederbe kell terelni. Egy ajtón be lehet menni úgy is, hogy kiszakítjuk a helyéről, de úgy is, hogy először megkeressük hozzá a kulcsot, ami nyitja. A VII. és a VIII. fejezetben fogunk tanulni a kiválóságot létrehozó stratégiákról.

Negyedik jellemző: világos értékek! Amikor arra gondolunk, hogy mi tette naggyá az Amerikai Egyesült Államokat, olyan dolgokra gondolunk, mint a hazafiasság és a büszkeség, a toleráns szemlélet és a szabadságszeretet. Ezek a dolgok értékek, alapvető etikai, erkölcsi és gyakorlati megítélések, melyeket azért hozunk létre, hogy el tudjuk dönteni, mi a fontos, és mi az, ami igazán számít. Az értékek olyan konkrét meggyőződési rendszerek, amelyek azt tükrözik, hogy életünk szempontjából mi a helyes és mi a helytelen. Ezek alapján ítéljük meg, hogy melyek azok a dolgok, amelyek miatt érdemes élni. Sok embernek nincs világos elképzelése arról, hogy mi a fontos számára. Sokan tesznek olyasmit, ami miatt később rosszul érzik magukat pusztán azért, mert nincsenek tisztában azzal, hogy az, amit tudat alatt gondolnak, jó nekik is, és másoknak is. Amikor a kiemelkedően sikeres embereket nézzük, szinte mindig olyanokkal találkozunk, akiknek alapvetően kristálytiszta elképzelésük van arról, hogy mi az, ami számít. Gondoljunk Ronald Reaganre, John F. Kennedyre, Martin Luther Kingre, John Wayne-re vagy Jane Fondára. Más és más víziójuk volt, de ami mindannyiukban közös, az a stabil erkölcsi megalapozottság, illetve önmaguknak és annak pontos megítélése, hogy amit tesznek, azt miért teszik. Az értékekkel a XVIII. fejezetben foglalkozunk.

Mint ahogy Ön már valószínűleg észrevette, a felsorolt jellemzők mind egymásból táplálkoznak, és kölcsönhatásban vannak egymással. Befolyásolják-e a szenvedélyt a meggyőződések? Természetesen igen. Minél inkább hisszük, hogy valami elérhető, általában annál inkább hajlandóak vagyunk befektetni annak a valaminek az elérésébe. Elegendő-e önmagában a meggyőződés a kiválóság eléréséhez? Kiindulási pontként talán igen, de ha a meggyőződésünk az, hogy látni fogjuk a napfelkeltét, és ehhez a stratégiánk szerint nyugat felé kell futni, hát valószínűleg lesznek nehézségeink. A siker eléréséhez bevetett stratégiáinkat befolyásolják-e az értékeink? Jól gondolta, igen, befolyásolják! Ha a sikerhez szükséges stratégiák olyan dolgok megtételét követelik, amelyek nincsenek összhangban az önmagunk szempontjából helyes és helytelen dolgokról alkotott tudatalatti meggyőződéseinkkel, akkor még a legjobb stratégia is kudarcra van ítélve. Ez a jelenség gyakran megfigyelhető olyanoknál, akik alighogy elérik az első sikereiket, már tönkre is teszik őket. A probléma az, hogy belső ellentmondás feszül az egyén értékei és a megvalósítás stratégiája között.

A fentiekhez hasonló okokból kifolyólag az eddig áttekintett négy jellemző elválaszthatatlan a következőtől:

Ötödik jellemző: energia! Az energia megjelenhet például egy olyan fantasztikus és örömteli elkötelezettség formájában, mint amelyet Bruce Springsteen vagy Tina Turner érez a zene iránt. Megnyilvánulhat egy Donald Trump vagy egy Steve Jobs vállalkozói dinamizmusában. De kifejeződhet Ronald Reagan vagy Katharine Hepburn vitalitásában is. A kiválóság felé nem lehet lassan poroszkálni! A tehetséges emberek megragadják a lehetőségeket, és formálják őket. Úgy élnek, mintha megszállottjai lennének a nap mint nap felkínálkozó csodálatos lehetőségeknek és annak a felismerésnek, hogy az idő az egyetlen olyan dolog, amelyből senkinek sincs elég. Rengeteg ember van a világon, akinek van valamilyen szenvedélye, valami, amiben hisz. Tudják, hogy mi lenne az a stratégia, amely biztosítaná a sikert, az értékrendjük is megfelel a stratégiának, csak éppen nincs meg a fizikai vitalitásuk, hogy cselekedjenek is a stratégiának megfelelően. A siker nem választható el attól a fizikai, intellektuális és spirituális energiától, amely lehetővé teszi, hogy a legtöbbet hozzuk ki mindabból, ami a rendelkezésünkre áll. A IX. és a X. fejezetben fogjuk megismerni és alkalmazni azokat az eszközöket, amelyekkel azonnal meg tudjuk növelni fizikai rezgésszámunkat.

Hatodik jellemző: kötődési képesség! Szinte minden sikeres emberre jellemző a kivételesen jó kapcsolatteremtő képesség, mely által a legkülönbözőbb hátterű és meggyőződésű emberekkel tudnak közös hangot találni és szoros kapcsolatot kialakítani. Persze akad néha egy-egy őrült géniusz is, aki feltalál valamit, amivel megváltja a világot. Ha ez a géniusz többnyire magányos farkasként él, valószínűleg sikeres lesz egy bizonyos területen, de kudarcot vall sok más vonatkozásban. A nagynevű sikeres emberek – Kennedy, King, Reagan, Ghandi és a hozzájuk hasonlók – mind rendelkeztek azzal a képességgel, hogy olyan kötődést teremtsenek, amely az emberek millióival egyesíti őket. Az igazi sikerek nem a világ színpadán születnek, hanem szívünk legmélyebb rejtekeiben. Legbelül mindenkinek megvan az igénye, hogy tartós, szeretetteljes kapcsolatokat teremtsen másokkal. Enélkül minden siker, minden kiválóság jelentéktelen, üres máz csupán. Ezekről a kötődési, kapcsolati formákról a XIII. fejezetben fogunk tanulni.

Az utolsó fontos jellemzőről már ejtettünk néhány szót korábban.

Hetedik jellemző: mesteri kommunikáció! Ez a lényege mindannak, amiről ez a könyv szól. Az a mód, ahogy másokkal és önmagunkkal kommunikálunk, alapvetően meghatározza életünk minőségét. Az életben azok bizonyulnak sikeresnek, akik megtanulják, hogy miképpen kezeljék az élet kihívásait, és milyen formában kommunikálják a kihívások tapasztalatait önmaguknak ahhoz, hogy azok a dolgok sikeres megváltoztatására sarkallják őket. A sikertelen emberek az élet megpróbáltatásait korlátoknak tekintik, és akként fogadják el őket. Azok az emberek, akik formálják világunkat és kultúránkat, szintén mesterien tudnak kommunikálni másokkal. Az a közös bennük, hogy képesek egy jövőképet, egy víziót, egy feladatot, egy küldetést vagy örömet közölni, kommunikálni mások felé. A mesteri kommunikáció az, ami nagyszerűvé teszi a szülőt, a művészt, a politikust és a tanárt. Ilyen vagy olyan módon ennek a könyvnek szinte minden fejezete kapcsolódik a kommunikációhoz, a távolságok áthidalásához, új útvonalak kiépítéséhez, és új vízióknak, jövőképeknek másokkal való megosztásához.

A könyv első részében megtanuljuk, hogyan vegyük át önmagunk irányítását, és hogyan használjuk elménket és testünket az eddigieknél sokkal hatékonyabban. Olyan tényezőkkel fogunk dolgozni, amelyek az önmagunkkal való kommunikációra vannak hatással. A könyv második részében azt tanulmányozzuk, hogy miként fedezhetjük fel az életben elérni kívánt dolgokat, hogyan kommunikálhatunk hatékonyabban másokkal, illetve miképpen láthatjuk előre azokat a különféle viselkedési, magatartási formákat, amelyeket a különböző típusú emberek következetesen kialakítanak. A könyv harmadik része egy szélesebb, globálisabb nézőpontból vizsgálja meg viselkedési, magatartási formáinkat, motivációinkat és azt, hogy mivel is tudunk fejlődésünkhöz hozzájárulni egy tágabb, extraperszonális, vagyis személyiségen kívüli szinten. Ez a rész arról szól, hogy miképpen ültessük át a gyakorlatba a tanult készségeket, és hogyan váljunk vezetővé.

Az a szándékom, hogy egy tankönyvet nyújtsak át a személyi fejlődéshez – egy olyan tankönyvet, amely tele van a személyiségváltozással kapcsolatos legjobb és legújabb technikákkal. Fel akartam vértezni az olvasót olyan készségekkel és stratégiákkal, amelyek lehetővé teszik bárminek a megváltoztatását, mégpedig gyorsabban, mint ahogy arról valaha is álmodott volna. Konkrét módon lehetőséget szerettem volna teremteni az olvasónak arra, hogy azonnal képes legyen az életminőségén változtatni. Az is célom volt, hogy egy olyan művet hozzak létre, amelyet időről időre elővéve az olvasó mindig találhat benne valami újat és hasznosat az életére nézve. Tisztában voltam azzal, hogy több olyan témakör, amelyről írni készültem, már önmagában is megtöltene egy-egy könyvet. Mindezzel együtt olyan információkat szerettem volna átadni, amelyek teljesek, és minden területen használhatók. Remélem, az Olvasó is úgy találja majd, hogy sikerült mindezen célokat elérnem.

Amikor a kézirat elkészült, többen elolvasták, és az első visszajelzések nagyon pozitívak voltak, kivéve egyetlen egy dolgot – többen a következőt mondták: „Tony, ez itt tulajdonképpen két könyv egyben. Miért nem adod ki őket külön-külön, az egyiket most, a másikat pedig egy évvel később?” A célom az volt, hogy a lehető leghamarabb minél több hasznos információt juttassak el az olvasóhoz. Nem akartam ezeket a készségeket egyenként kiporciózni. Mindazonáltal némi aggodalommal töltött el, hogy a legtöbb ember esetleg el sem fogja olvasni a könyv azon részeit, melyeket én a legfontosabbnak tartok, mivel felvilágosítottak, hogy több tanulmány szerint a könyvet vásárlóknak nem egészen 10 százalékát teszik ki azok, akik az első fejezet után is tovább olvassák a könyvet. Először nem akartam hinni ennek a statisztikának, de aztán eszembe jutott, hogy a népesség mindössze 3 százaléka független anyagilag, kevesebb mint 10 százaléka rendelkezik papírra vetett célokkal, hogy az amerikai nők csupán 35 százaléka – és még ennél is kevesebb férfi – érzi úgy, hogy jó fizikai kondícióban van, és hogy a legtöbb államban minden második házasság válással végződik. Az emberek nagyon kis százaléka él úgy, ahogy azt valamikor megálmodta. Miért? Mert a megálmodott életminőség bizony erőfeszítést és következetes cselekvést igényelne.

Egyszer megkérdezték Bunker Huntot, a texasi olajmilliárdost, hogy van-e valamilyen tanácsa arra nézve, hogy miképpen lehet az ember sikeres. Azt válaszolta, hogy a siker egyszerű dolog. Először el kell határozni, mi az, amit pontosan akarunk; másodszor el kell döntenünk, hogy hajlandóak vagyunk-e az árat megfizetni érte – ha igen, fizessük ki azt az árat. Ha nem tesszük meg a második lépést, akkor hosszú távon nem fogjuk elérni céljainkat. Azokat, akik tudják, mit akarnak, és hajlandók is fizetni érte, szeretem úgy hívni, hogy „az a kevés, aki megteszi”, szemben „azzal a sokkal, aki csak beszél róla”. Arra szeretném biztatni Önt, kedves olvasó, hogy olvassa végig ezt a könyvet, élvezze a tanulást, majd ossza meg másokkal is mindazt, amit megtanult.

Ebben a fejezetben többször hangsúlyoztuk a cselekvés fontosságát. Cselekedni azonban sokféleképpen lehet. A legtöbb cselekvési mód esetében hosszas próbálkozásra, fokozatos megközelítésre van szükség. A legtöbb sikeres ember számtalanszor újra és újra finomította módszereit, amíg végül próbálkozásaikat siker koronázta. A próbálkozással nincs semmi baj, egyetlen dolgot kivéve: olyan erőforrást pazarol, amiből soha senkinek nincs elég – ez pedig az idő.

Mit szólna hozzá, ha lenne a cselekvésnek egy olyan hatékonyabb módja, melynek révén sokkal gyorsabban tudna tanulni? Mi lenne, ha megmutatnám, hogy kell megtanulni pontosan azokat a leckéket, amelyeket a sikeres emberek már megtanultak? Mi lenne, ha Ön percek alatt meg tudná tanulni mindazt, amelynek a tökélyre fejlesztése másnak évekig tartott? Ez a modellezésen keresztül történik, amely egyfajta módszer mások kiválóságának pontos reprodukálására. Mit tesznek a kiválóságot elért emberek, ami megkülönbözteti őket azoktól, akik csak álmodnak a sikerről? Fedezzük fel!

1. 2 Az angol eredeti szöveg itt a „power” szót használja, amely az angol nyelvben is többféle jelentéssel bír, és amely ennek megfelelően a szövegkörnyezettől függően többféle módon fordítható magyarra. Jelent hatalmat, erőt, képességet, energiát, teljesítményt, hatályt. A szöveg értelmezése szerint – a politikai, a katonai, a fizikai hatalmon, erőn túlmenően – ez a szó a saját belső képességeink, belső lelki tartásunk, kitartásunk és következetességünk fölött gyakorolt személyes erőre, hatalomra utal. (A ford.)

II. fejezet
A különbség, ami különbbé tesz

„Furcsa dolog az élet; ha nem vagy hajlandó mást elfogadni, mint a legjobbat, nagyon gyakran épp a legjobbat kapod.”

W. Somerset Maugham

105 kilométer/órás sebességgel haladt az autópályán, amikor váratlanul megtörtént a baj. Valamit meglátott az út szélén, és mire visszanézett az útra, már csak egy másodperce maradt reagálni. Csaknem az utolsó utáni pillanat! Előtte a teherautó hirtelen megállt. Hogy megmentse az életét, oldalra döntötte a motorkerékpárt, és kezdetét vette egy őrjítő csúszás, amely úgy tűnt, mintha az örökkévalóságig tartana. Gyötrelmesen lassú mozgással csúszott a teherautó alatt. A motor tanksapkája lepattant a helyéről, és a lehető legrosszabb történt: az üzemanyag kiömlött és meggyulladt. A következő dolog, amire emlékszik, az, hogy a kórházi ágyban tér magához, testét perzselő fájdalom járja át, képtelen megmozdulni, és még lélegezni is alig mer. Teste háromnegyed részén harmadfokú égési sérüléseket szenvedett, de elhatározta, hogy nem adja fel. Visszaküzdötte magát az életbe, és üzleti vállalkozásba kezdett, majd egy újabb hatalmas csapás érte: egy repülőbalesetben deréktól lefelé egész életére megbénult.

Minden ember életében vannak olyan időszakok, amikor eljön az igazi kihívás ideje, ami minden erőforrásunkat próbára teszi. Ezekben az időszakokban az élet igazságtalannak tűnik. Hitünk, értékeink, türelmünk, tűrőképességünk és kitartásunk a végletekig, és még azon túl is, igénybe van véve. Vannak, akik ezeket a próbatételeket olyan lehetőségeknek tekintik, melyek révén jobb emberré válhatnak, mások viszont egyszerűen hagyják, hogy az események romba döntsék életüket. Gondolkodott már Ön azon, hogy miért reagálnak annyira eltérően az emberek az élet kihívásaira? Én természetesen már gondolkodtam ezen. Egész életemben csodálattal figyeltem, kutattam, hogy miért úgy viselkednek az emberek, ahogy viselkednek. Amióta az eszemet tudom, megszállottan keresem annak okát, hogy bizonyos nők és férfiak miért különböznek a társaiktól. Mi tesz valakit vezetővé vagy olyan emberré, aki képes bármit elérni? Hogyan lehetséges az, hogy oly sok ember boldogan él a nehézségek és a sorscsapások ellenére, míg mások, akiknek látszólag mindenük megvan, kétségbeesetten, haraggal a szívükben, depressziósan élik az életüket?

Hadd osszam meg Önnel egy másik ember történetét is, és figyeljük meg, milyen különbségeket fedezhetünk fel az előző és e második eset között. Ennek az embernek az élete sokkal fényesebben alakult. Egyrészt mesésen gazdag, másrészt egy nagyon tehetséges előadóművész, akinek rengeteg híve van. Huszonkét évesen ő a legfiatalabb tagja Chicago híres Second City nevű színtársulatának. Ezzel együtt szinte azonnal a show elismert csillaga lesz. Kis idővel később New Yorkban is hatalmas színházi sikereket arat. A hetvenes évek egyik legünnepeltebb televíziós komikusa lesz, majd átnyergel a filmvilágba, ahol ismét sikert sikerre halmoz. Próbát tesz a zenével is, és ezen a területen is ugyanúgy azonnal hatalmas sikerben van része. Több tucatnyi csodáló barátja van, a házassága is jól alakul, csodálatos házai vannak New Yorkban és környékén (Martha’s Vineyard). Látszólag mindene megvan, amire ember egyáltalán vágyhat.

Ön melyik ember életét élné inkább? Nehéz elképzelni, hogy valaki az elsőt akarná választani.

De hadd mondjak el most egy kicsit többet a két emberről. Az első ember a legnagyobb életerővel rendelkező, legerősebb és legsikeresebb ember, akit valaha is ismertem. A neve W. Mitchell, él és virul, jelenleg Coloradóban lakik. Súlyos motorbalesete óta sokkal több sikerben és örömben volt része, mint a legtöbb embernek egész életében. Rendkívüli kapcsolatokat épített ki Amerika legbefolyásosabb embereivel. Vállalkozásai milliókat hoztak, mostanra többszörös milliomos. Indult a kongresszusi választásokon is annak ellenére, hogy arca a motorbaleset folytán furcsán eltorzult. A választási szlogenje a következő volt: „Juttass be a kongresszusba, és nem leszek ugyanolyan, mint a többi szép arcú!”[3] Megházasodott, feleségül vett egy csodálatos asszonyt, és 1986-ban a coloradói választásokon indult az alkormányzói pozícióért.

A második személyt valószínűleg sokan ismerték, hisz olyasvalaki volt, aki mindannyiunknak sok-sok örömet szerzett. John Belushiról van szó. Ő volt minden idők egyik legünnepeltebb komikusa, az ő nevéhez fűződött a hetvenes évek szórakoztatóiparának egyik legnagyobb sikertörténete. Belushi rengeteg ember életét gazdagította, de a sajátját nem volt képes kézben tartani. Amikor a halottkém jelentése szerinti „akut heroin- és kokainmérgezésben” harminchárom éves korában meghalt, csak kevesen lepődtek meg azok közül, akik ismerték őt. Abból az emberből, akinek mindene megvolt, egy felfuvalkodott, önmagán uralkodni képtelen kábítószerfüggő lett, aki sokkal idősebbnek nézett ki a koránál. Kívülről nézve megvolt mindene. Belülről viszont már évekkel korábban kiégetté, üressé vált.

Ilyen és hasonló esetekkel folyamatosan találkozunk. Hallott már Pete Strudwickról? Kéz és láb nélkül született, ennek ellenére maratoni futó lett, aki eddig több mint 25 ezer mérföldet futott. Gondoljunk Helen Keller megdöbbentő történetére, vagy Candy Lightner-e, az „Anyák az Ittas Vezetés Ellen” mozgalom megalapítójára. Egy hatalmas emberi tragédiától vezettetve – kislányát halálra gázolta egy ittas sofőr – megalapította ezt a szervezetet, amely már valószínűleg több száz, de lehet, hogy több ezer életet mentett meg. A másik oldalon ott vannak az olyan emberek, mint Marilyn Monroe vagy Ernest Hemingway, akiknek mesés sikerekben volt részük, végül mégis elpusztították önmagukat.

Tehát felteszem a kérdést: mi a különbség a tehetősek és a nincstelenek között? Mi a különbség a valamire képesek és az ugyanarra képtelenek között? Mi a különbség a cselekvők és a nem cselekvők között? Miért van az, hogy bizonyos emberek a legborzasztóbb csapások után is felállnak és győztesként kerülnek ki a küzdelemből, míg mások hatalmas tehetségük és előnyeik ellenére az életüket katasztrófába kormányozzák? Miért van az, hogy egyes emberek képesek egy történést, egy élményt a saját előnyükre fordítani, míg másoknak hátrányt és kudarcot okoznak az események? Mi a különbség W. Mitchell és John Belushi között? Mi az a különbség, amely az életminőség terén meghatározza a különbséget?

Egész életemben ez a kérdés foglalkoztatott a legjobban. Fiatalkoromban láttam olyan embereket, akiket gazdagság vett körül – nagyszerű állás, csodálatos kapcsolatok, jó fizikai kondíció. Tudnom kellett, hogy az ő életük miért különbözött annyira az enyémtől és a barátaimétól. A különbség végül is visszavezethető arra, hogy miképpen kommunikálunk önmagunkkal, és miképpen cselekszünk. Mit teszünk akkor, amikor minden tőlünk telhetőt megpróbálunk, és a dolgok még mindig rosszul alakulnak? A sikeres embereknek nincs kevesebb problémájuk, mint a sikerteleneknek. Csak azoknak nincsenek problémáik, akik már a temetőben fekszenek. A siker és a kudarc közötti választóvonalat nem az jelenti, hogy mi történik velünk, hanem az, hogy az átélt élményt miképpen értelmezzük. A különbséget az határozza meg, hogy az átélt élmény nyomán mit teszünk.

Amikor W. Mitchell megtudta, hogy teste háromnegyed részét harmadfokú égési sebek borítják, többféle lehetőség közül választhatott arra nézve, hogy miképpen értelmezze ezt az információt. Értelmezhette volna úgy, hogy nem érdemes tovább élni, vagy szomorkodni kell, vagy gondolhatott volna bármi mást is, amit önmagának kommunikálni akart volna. De ő a következőt választotta: úgy fogta fel, és azt mondta magának, hogy ezek az események egy bizonyos céllal történtek. Olyan céllal, amely egy napon majd még nagyobb előnyöket hoz számára azon törekvésében, hogy jobbá tegye a világot. Ennek az önmagával folytatott belső párbeszédnek az eredményeként olyan meggyőződéseket és értékrendet alakított ki, melyek révén életét egy előnyösnek, nem pedig tragikusnak tekintett helyzet szemszögéből irányította – még a bénulását okozó balesetet követően is. Hogyan volt képes Pete Strudwick a világ legnehezebb maratonját, a Pike’s Peaket lefutni úgy, hogy se lába, se keze nincsen? A válasz egyszerű: mesterien kommunikált önmagával. Amikor testi érzékelése olyan jeleket küldött elméjének, amit a múltban fájdalomnak, korlátnak és kimerültségnek értelmezett, ő egyszerűen átcímkézte ezek jelentését, és mindezt úgy közölte idegrendszerével, hogy tovább tudjon futni.

„A dolgok nem változnak; mi változunk.”

Henry David Thoreau

Amire mindig kíváncsi voltam, az konkrétan az volt, hogy az emberek miképpen érnek el eredményeket. Már régen észrevettem, hogy a siker bizonyos „nyomokat hagy hátra”, hogy azok az emberek, akik kitűnő eredményeket produkálnak, különleges dolgokat tesznek az eredményeik elérése érdekében. Rájöttem, hogy nem elég csak azt tudni, hogy egy W. Mitchell vagy egy Pete Strudwick olyan módon kommunikált önmagával, ami jó eredmények elérését tette lehetővé. Tudnom kellett azt is, hogy ezt konkrétan hogyan tették. Hittem, hogy ha sikerül teljesen lemásolni mások cselekedeteit, akkor képes leszek ugyanolyan minőségű eredményeket is elérni. Hittem, hogy ha vetek, aratni is fogok. Más szóval: ha lenne valaki, aki a legrosszabb körülmények között is könyörületes tudna lenni, akkor ki tudnám tapasztalni a stratégiáját – vagyis, hogy miképpen látja a dolgokat, hogyan használná a testét ezekben a szituációkban –, és én is tudnék könyörületes lenni. Ha lenne olyan férj és feleség, akik boldog házasságban élnek huszonöt éve, és még mindig mély szerelmet éreznek egymás iránt, és ha ki tudnám deríteni, hogyan érték ezt el, milyen meggyőződések segítették őket, és ha elsajátíthatnám a módszereiket és a meggyőződéseiket, akkor én magam is hasonlóan sikeres kapcsolatot lennék képes kialakítani. A saját addigi életemben annyit értem el, hogy iszonyatosan túlsúlyos voltam. Kezdtem rájönni, hogy csak annyit kell tennem, hogy modellnek tekintek olyan embereket, akik soványak, kiderítem, mit esznek, hogyan étkeznek, mit gondolnak, milyen meggyőződéseik vannak, és akkor én magam is tudom produkálni az ő eredményeiket. Ez volt a titka annak, hogy sikerült megszabadulnom 15 kilogramm súlyfeleslegtől. Ugyanezt tettem pénzügyeim és személyes kapcsolataim terén. Így kezdődött a törekvésem arra, hogy megtaláljam az emberi kiválóság modelljeit. És miközben a saját kutatásomat folytattam a kiválóság okainak megfejtése céljából, minden lehetséges útvonalat felderítettem.

Így találkoztam a Neuro-Lingvisztikus Programozás, vagy rövidítve az NLP tudományával. Közelebbről megvizsgálva ez az elnevezés a következőkből fakad: a „neuro” szó az agyra utal, a „lingvisztikus” pedig a nyelvre. A „programozás” valamilyen terv vagy folyamat megvalósítását jelenti. Az NLP azzal foglalkozik, hogy a nyelv, legyen az verbális vagy nem verbális, milyen hatással van az idegrendszerünkre. Az, hogy az életben bármit is képesek vagyunk tenni, azon a képességünkön alapul, hogy irányítani tudjuk saját idegrendszerünket. Azok, akik kiváló eredményeket képesek elérni, sajátos kommunikációt folytatnak az idegrendszerükkel, illetve az idegrendszerükön keresztül.

Az NLP azt tanulmányozza, hogy miképpen kommunikálhatunk magunkkal úgy, hogy optimális, erőforrásokkal teli állapotokat érhessünk el, és ezáltal a magatartási minták, választási lehetőségek legnagyobb számát hozhassuk létre. Bár maga a Neuro-Lingvisztikus Programozás elnevezés pontosan fedi mindazt, amivel ez a tudomány foglalkozik, lehet, hogy éppen ez az elnevezés jelenti a magyarázatot arra, hogy korábban esetleg Ön nem hallott az NLP-ről. A múltban az NLP-t elsősorban terapeutáknak és csak néhány nagyon szerencsés vállalati vezetőnek oktatták. Amikor először találkoztam vele, azonnal észrevettem, hogy ez a módszer teljesen más, mint az általam korábban megismert módszerek. Láttam egy gyakorló NLP-terapeutát, aki egy asszonyt, akit már három éve kezeltek fóbiás tünetekkel, negyvenöt perc alatt tökéletesen kigyógyított; volt, nincs fóbia. Teljesen rabul ejtett a dolog. Úgy éreztem, ezt nekem is tudnom kell! (Csak megjegyzem, hogy sok esetben ugyanez az eredmény elérhető öt, tíz perc alatt is.) Az NLP szisztematikus keretet nyújt elménk irányítására. Nemcsak arra tanít meg, hogy miképpen irányítsuk saját állapotainkat és viselkedésünket, hanem arra is, hogy hogyan befolyásoljuk mások állapotát és viselkedését. Röviden: ez a módszer annak tudománya, hogy miképpen kell elménket optimális módon működtetni ahhoz, hogy a kívánt eredményeket érjük el.

Az NLP pontosan azt nyújtotta, amit mindig is kerestem. Megadta a kulcsot ahhoz a rejtélyhez, hogy miért képesek bizonyos emberek következetesen elérni azt, amit én optimális eredményeknek hívtam. Ha valaki képes reggel korán felkelni, gyorsan és könnyen, tele energiával, akkor ez egy eredmény, amit ő elért. A következő kérdés az, hogy ezt az eredményt hogyan érte el? Mivel cselekedeteink jelentik minden eredmény forrását, milyen sajátos mentális vagy fizikai cselekvések hozták létre azt a neurofiziológiai folyamatot, aminek eredményeképpen az illető gyorsan és könnyedén ébredt fel? Az NLP egyik előfeltevése, hogy mindannyian hasonló idegrendszerrel rendelkezünk, azaz ha a világon valaki képes valamit megtenni, akkor arra mi is képesek vagyunk, feltéve, ha az idegrendszerünket mi is pontosan ugyanolyan módon működtetjük. Ezt a folyamatot, amelynek során pontosan és konkrétan feltárjuk, hogy az emberek bizonyos eredmények elérése érdekében mit tesznek, modellezésnek hívjuk.

Még egyszer: a lényeg az, hogy ha mások képesek valamit megtenni, akkor arra mi is képesek vagyunk. Mindez nem attól függ, hogy el tudjuk-e érni azokat az eredményeket, mint az a másik személy; a stratégiától függ, vagyis attól, hogy az a személy miképpen éri el az eredményeket. Ha valaki nagyon jó helyesíró, akkor meg lehet találni a módját, hogy modellezzük őt, és ezáltal mi is ugyanolyan jó helyesírók legyünk mindössze négy-öt perc alatt. (A VII. fejezetben foglalkozunk majd ezzel a stratégiával.) Ha van olyan ismerősünk, aki példamutatóan jól kommunikál a gyermekeivel, akkor ugyanazt mi is meg tudjuk tenni. Ha valakinek nem esik nehezére kora reggel felkelni, akkor mi is képesek vagyunk erre. Egyszerűen le kell modellezni azt, ahogy mások az idegrendszerüket irányítják. Természetesen bizonyos feladatok lehetnek komplexebbek, mint mások, így a modellezéshez és a másoláshoz több időre lehet szükség. Ha azonban van bennünk kellő vágy, és a meggyőződésünk is kitartást ad a folyamatos alkalmazkodás és változás ideje alatt, akkor gyakorlatilag bármi, amire egy másik ember képes, lemásolható, modellezhető. Gyakori, hogy valaki akár éveken keresztül próbálkozik annak a meghatározott módszernek a megtalálásával, amelynek révén testét és elméjét úgy használja, hogy a kívánt eredményt érje el. Mi viszont beléphetünk ebbe a folyamatba, modellezhetjük azokat a cselekvési formákat, amelyek tökéletesítése valakinek évekig tartott, és hasonló eredményeket érhetünk el pillanatokon, hónapokon belül – vagy legalább is sokkal rövidebb idő alatt, mint amennyi idejébe annak a személynek tellett, akinek az eredményeit le kívánjuk másolni.

A két ember, akinek az NLP-t elsősorban köszönhetjük, John Grinder és Richard Bandler. Grinder nyelvész, mégpedig a világon az egyik legkiválóbb. Bandler matematikus, gestalt-terapeuta és számítógép-szakértő. Ők ketten elhatározták, hogy közösen latba vetik tudásukat egy különleges cél érdekében – ez a cél pedig az volt, hogy megtalálják és modellezzék azokat az embereket, akik a maguk szakterületén a legeslegjobbak. Azokat az embereket keresték, akik a leghatékonyabban hozzák létre azt, amit a két tudós szerint a legtöbben el akarnak érni – a változást. Megvizsgáltak sikeres üzletembereket, sikeres orvosokat, terapeutákat és másokat, hogy leszűrjék azokat a tanulságokat és mintákat, amelyeket a vizsgált emberek több évnyi próbálkozás árán fedeztek fel.

Bandler és Grinder neve leginkább azon hatékony magatartás-korrekciós minták révén vált ismertté, melyeket dr. Milton Ericksonnak, a valaha élt egyik legnagyobb hipnoterapeutának, Virginia Satirnak, a rendkívüli családterapeutának, valamnt Gregory Batesonnak, az antropológusnak a modellezése során foglaltak rendszerbe. A két tudós például felfedezte, hogy Satir hogyan volt képes folyamatosan feloldani olyan párkapcsolati problémákat, amelyek esetében más terapeuták korábban kudarcot vallottak. Feltárták, hogy Satir milyen cselekvési mintákat alkalmazott az eredmények eléréséhez. Később ezeket a mintákat megtanították hallgatóiknak, akik azt követően már képesek voltak alkalmazni őket, és hasonlóan jó eredményeket elérni, annak ellenére, hogy nem rendelkeztek a híres terapeuta hosszú évek alatt gyűjtött tapasztalatával. Ugyanazokat a magvakat vetették el, így ugyanazokat az eredményeket érték el. Amellett, hogy az említett három mestertől lemodellezett alapmintákkal dolgoztak, Bandler és Grinder elkezdték kidolgozni, illetve oktatni is a saját mintáikat. Ezek a minták általánosan Neuro-Lingvisztikus Programozásként, vagyis NLP-ként ismertek.

Ez a két géniusz nemcsak egy sor erőteljes és hatékony mintát adott át nekünk a változás létrehozásához, hanem ennél sokkal többet is tett. Sokkal fontosabb az, hogy megajándékoztak minket egy olyan szisztematikus szemlélettel, amely megmutatja, hogy miképpen másolható le az emberi kiválóság bármely formája rendkívül rövid idő alatt.

E két tudós sikere legendás. Még annak ellenére is, hogy az eszközök rendelkezésre állnak, sok ember egyszerűen csak megtanulta az érzelmi és a magatartásbeli változások létrehozásához szolgáló mintákat, de a személyes elszántság már hiányzott ahhoz, hogy ezeket az eszközöket hatékony és kongruens módon használják. Ismételten hangsúlyozom, hogy a tudás önmagában nem elég. A cselekvés az, ami eredményekhez vezet.

Ahogy egyre több és több könyvet olvastam az NLP-ről, meglepődéssel tapasztaltam, hogy csak nagyon kevés írásos anyag lelhető fel a modellezés folyamatáról. Nekem a modellezés képviseli a kiválósághoz vezető utat. Ez azt jelenti, hogy amennyiben olyasvalakit látok, aki az általam elérni kívánt eredményt produkálja, akkor én is el tudom érni ugyanazokat az eredményeket, amennyiben hajlandó vagyok időt és energiát áldozni rá. Ha Ön sikert akar elérni, mindössze annyit kell tennie, hogy megtalálja a módját a sikeres emberek modellezésének. Vagyis ki kell derítenie, hogy a sikeres emberek milyen lépéseket tettek, és pontosan hogyan használták elméjüket és testüket az Ön által vágyott eredmények eléréséhez. Ha Ön jobb barát, gazdagabb ember, jobb szülő, jobb sportoló vagy sikeresebb üzletember akar lenni, csupán meg kell találnia a kiválóság modelljeit.

A világot mozgásban tartó emberek gyakran professzionális modellezők – olyanok, akik mesteri szinten elsajátították annak művészetét, hogy minden lehetséges dolgot megtanuljanak azáltal, hogy a saját tapasztalataik helyett mások tapasztalatait követik. Tudják, hogyan lehet megspórolni azt az árucikket, amiből soha senkinek sincs elég – az időt. Ha megnézzük a New York Times bestsellerlistáját, azt látjuk, hogy mindig azok a könyvek vezetik, amelyek modelleket tartalmaznak arra vonatkozóan, hogy miképpen végezzünk valamit sokkal hatékonyabban. Peter Drucker legfrissebb könyve az Innovation and Entrepreneurship (Innováció és vállalkozás). Ebben a könyvében Drucker azokat a konkrét lépéseket vázolja fel, amelyeket ahhoz kell megtenni, hogy valaki sikeres vállalkozó és újító legyen. Nagyon tisztán és világosan kifejti, hogy az innováció egy speciális és átgondolt folyamat. Semmi varázslatos vagy misztikus nincs abban, ha valaki vállalkozó, ez ugyanis nem velünk született képesség, hanem egy megtanulható készség. Ismerősnek tűnik? Peter Druckert az új üzleti módszerek szülőatyjának tartják modellezési képességei miatt. Az egyperces menedzser (a szerzők Kenneth Blanchard és Spencer Johnson) modellként szolgál az emberi kommunikációhoz, illetve bármilyen jellegű emberi kapcsolat egyszerű és hatékony kezeléséhez. A könyv úgy állt össze, hogy modellezték Amerika néhány leghatékonyabb vezetőjét. Az In Search of Excellence (A kiválóság nyomában) – szerzői Thomas J. Peters és Robert H. Waterman Jr. – a címéből is ítélve olyan könyv, amely modellként mutat be sikeres amerikai vállalatokat. A Bridge Across Forever (Híd az örökkévalóságon át)[4] – szerzője Richard Bach – egy újfajta nézőpontot, egy új modellt tár elénk a kapcsolatok vizsgálatához. És még lehetne folytatni a listát. Ez a könyv is tele van egy egész sor modellel arra vonatkozóan, hogy miképpen irányítsuk elménket, testünket és a másokkal való kommunikációt ahhoz, hogy minden érintett esetében kiváló eredményeket érjünk el. Ezzel együtt a célom nemcsak az, hogy megtanuljuk ezeket a mintákat, hanem az is, hogy menjünk tovább, és alkossuk meg a saját modelljeinket.

Egy kutyának meg lehet tanítani olyan viselkedési mintákat, amelyekkel javítható a viselkedése. Ugyanezt meg lehet tenni emberekkel is. Én viszont azt szeretném, ha az Olvasó egy olyan folyamatot, keretet és tudományt sajátítana el, amely lehetővé teszi, hogy a kiválóságot bárhol lemásolja, ahol csak találkozik vele. Szeretném megtanítani az NLP leghatékonyabb mintáit. Azt szeretném azonban, hogy az Olvasó több legyen, mint csupán egy az NLP-t gyakorlók közül. Azt szeretném, ha Ön modellezővé válna. Olyan, aki megragadja a kiválóságot, és a sajátjává teszi azt. Olyan, aki folyamatosan keresi az Optimális Teljesítmény Technikák®-at (Optimum Performance Technologies®), hogy ne ragaszkodjon egyetlen rendszerhez vagy mintasorhoz sem, és ne érezze elkötelezve magát irántuk, hanem folyamatosan keresse az új és hatékony módszereket a kívánt eredmények eléréséhez.

A kiválóság modellezéséhez nyomozóvá kell válnunk, vagyis olyasvalakivé, aki rengeteg kérdést tesz fel, és végigmegy a kiválósághoz vezető összes nyomon.

Az amerikai hadsereg legjobb pisztolyos mesterlövészeit tanítottam a pontosabb lövésre annak alapján, hogy feltártam a pisztollyal való céllövés kiválóságának pontos mintáit. Elsajátítottam egy karatemester készségeit azáltal, hogy megfigyeltem, hogyan gondolkozik és cselekszik. Javítottam hivatásos és olimpiai sportolók teljesítményén. Mindezt úgy értem el, hogy megtaláltam a módját annak, hogy pontosan modellezzem azt, amit ezek a sportolók a legjobb eredményeik elérésekor tettek, majd megmutattam nekik, miképpen lehet ugyanazokat a teljesítményeket meghatározott jelzésre kiváltani magukból.

A mások sikereiből való építkezés egyike a legtöbb tanulási módszer alapvető szempontjainak. A technika világában a mérnöki tudományok vagy a számítógépes tervezés terén végrehajtott minden előrelépés természetes módon következik a korábbi felfedezésekből és eredményekből. Az üzleti világban azok a vállalatok, melyek vezetői nem tanulnak a múltból, és nincsenek a lehető legfrissebb információ birtokában, halálra vannak ítélve.

Az emberi magatartás világa azonban egyike azon kevés területnek, amely továbbra is elavult elméletek és információk alapján működik. Sokan még mindig a tizenkilencedik századi modellt használjuk az agy működését és az emberi magatartást illetően. Magunkra ragasztjuk a „depresszió” feliratú címkét, és csodák csodája, depresszióssá válunk. Az igazság az, hogy az ilyen kifejezések önbeteljesítő jóslatokká válhatnak. Ez a könyv egy azonnal elérhető technikát tanít, amely felhasználható az elérni kívánt életminőség létrehozására.

Bandler és Grinder rájött arra, hogy három alapvető összetevőt kell lemásolni ahhoz, hogy képesek legyünk bármilyen kiválóságot modellezni. Ezek valójában azoknak a mentális és fizikai cselekvéseknek a három formáját jelentik, amelyek a legközvetlenebbül kapcsolódnak eredményeink minőségéhez. Képzeljük el, hogy ez a három összetevő három ajtó, amely egy csillogó bálterembe vezet.

Az első ajtó a meggyőződéseink rendszerét szimbolizálja. Amit hiszünk, amit lehetségesnek vagy lehetetlennek gondolunk, nagymértékben meghatározza, hogy mire vagyunk, vagy nem vagyunk képesek. Van egy régi mondás, amely így szól: „Mindegy, hogy azt gondolod-e, meg tudsz tenni valamit, vagy sem, mindenképpen igazad van.” Bizonyos fokig ez igaz, mivel abban az esetben, ha nem hisszük el, hogy képesek vagyunk valamit megtenni, folyamatosan olyan üzeneteket küldünk az idegrendszerünknek, amelyek korlátozzák vagy megszüntetik az adott eredmény eléréséhez szükséges képességünket. Ha viszont idegrendszerünknek állandóan kongruens üzeneteket küldünk arra vonatkozóan, hogy képesek vagyunk megtenni valamit, akkor ezek az üzenetek arra késztetik elménket, hogy hozza létre a kívánt eredményt, melynek révén viszont megnyílik a lehetőség az eredmény elérésére. Ha tehát képesek vagyunk modellezni egy adott személy meggyőződési rendszerét, akkor megtettük az első lépést afelé, hogy ugyanúgy cselekedjünk, mint ő, és az övéhez hasonló típusú eredményeket érjük el. A meggyőződési rendszereket a IV. fejezetben tárgyaljuk.

A második ajtó, amit ki kell nyitnunk, az adott személy mentális szintaxisa. A mentális szintaxis a mód, ahogyan az emberek a gondolataikat rendszerezik. A szintaxis olyan, mint egy kód. Egy telefonszám hét számjegyből áll, de a számokat a helyes sorrendben kell tárcsázni ahhoz, hogy el tudjuk érni a keresett személyt. Ugyanez az elv érvényes akkor is, amikor agyunknak és idegrendszerünknek azt a részét akarjuk elérni, amely a kívánt eredmény létrehozását a leghatékonyabban tudja elősegíteni. Vonatkozik ez a kommunikációra is. Sok esetben az emberek rosszul kommunikálnak egymással, mert az egyes emberek eltérő kódokat és mentális szintaxisokat használnak. Fejtsük meg a kódokat, és máris beléphetünk a második ajtón is az emberek legjobb tulajdonságainak modellezése felé. A szintaxisokat a VII. fejezetben tárgyaljuk.

A harmadik ajtó a fiziológia. A test és az elme szoros összeköttetésben van. Az, ahogy a fiziológiánkat használjuk – vagyis az, ahogy lélegzünk, ahogy a testünket tartjuk, a testhelyzetünk, az arckifejezéseink, a mozdulataink jellege és minősége – ténylegesen meghatározza, hogy milyen állapotban vagyunk. Az az állapot pedig, amelyben éppen vagyunk, meg fogja határozni azoknak a magatartási formáknak a skáláját és minőségét, amelyeket képesek vagyunk kialakítani. Részletesebben a IX. fejezetben foglalkozunk majd a fiziológiával.

Valójában állandóan modellezünk. Hogyan tanul beszélni a gyermek? Hogyan tanul a fiatal sportoló az öregebbtől? Hogyan fogja felépíteni a vállalkozását egy becsvágyó üzletember? Lássunk egy egyszerű példát a modellezésre az üzleti világból! Az egyik módszer, amivel a mai világban sokan sok pénzt termelnek, az a folyamat, amit én késleltetésnek hívok. Eléggé egységes kultúrában élünk, tehát ami egy bizonyos helyen működik, nagy eséllyel működni fog máshol is. Ha valaki létrehozott egy csokoládés süteményeket áruló sikeres vállalkozást egy detroiti bevásárlóközpontban, nagy az esélye annak, hogy az ötlet működni fog Dallasban is. Ha valaki Chicagóban olyan üzleti vállalkozást működtet, amely abszurd öltözéket viselő embereket kölcsönöz üzenetek továbbításához, nagy az esélye, hogy ugyanez az ötlet működni fog Los Angelesben vagy New Yorkban is. Sok ember csak annyit tesz az üzleti siker érdekében, hogy keres valamit, ami működik az egyik városban, és megvalósítja ugyanazt valahol máshol, még mielőtt a késleltetési idő lejárna. Csak annyit kell tennünk, hogy fogunk egy bevált rendszert, és lemásoljuk – és ami még jobb, esetleg tökéletesítjük is a dolgot. Azok, akik ezt teszik, szinte garantáltan sikeresek.

A világ legsikeresebb modellezői a japánok. Mi áll a káprázatos japán gazdasági csoda mögött? Nagyszerű innováció? Néha igen. Ha azonban megnézzük az ipar történetének utolsó két évtizedét, azt láthatjuk, hogy a jelentős új termékek vagy technológiai fejlesztések közül igen kevés származik ténylegesen Japánból. A japánok egyszerűen olyan ötleteket és termékeket vesznek át, kezdve az autóktól egészen a félvezetőkig bezárólag, amelyeket először Amerikában állítottak elő, és aprólékos modellezéssel lemásolják őket úgy, hogy a legjobb részeket megtartják, a többit pedig tökéletesítik.

Sokak szerint a világ leggazdagabb embere Adnan Mohamad Khashoggi. Hogyan vált a világ leggazdagabb emberévé? Nagyon egyszerű: modellezte a Rockefellereket, a Morganeket és a hasonló pénzügyi nagyságokat. Mindent, amit lehetett, elolvasott róluk, tanulmányozta a meggyőződéseiket és modellezte a stratégiáikat. Miért volt képes W. Mitchell arra, hogy ne csak túlélje a baleseteit, hanem még hasznot is húzzon olyan megrázó élményekből, amelyeken ember egyáltalán keresztülmehet? Amikor a kórházban feküdt, a barátai olyan emberekről olvastak neki történeteket, akik hatalmas nehézségeken kerekedtek felül. Megvolt a pozitív modell a lehetőségre, és erősebb volt, mint azok a negatív élmények, amelyeket átélt. A sikeres és a kudarcot valló emberek között nem az a különbség, hogy mivel rendelkeznek, hanem az, hogy a választásuknak megfelelően mit látnak, és mit tesznek erőforrásaikkal és élettapasztalataikkal.

Ugyanezzel a modellezési folyamattal szinte azonnali eredményeket értem el a magam és mások esetében. Folyamatosan kerestem azokat a gondolkodási és cselekvési mintákat, melyek gyorsan hoznak kiváló eredményeket. Ezeket az összevont mintákat Optimális Teljesítmény Technikák®-nak (Optimum Performance Technologies®) hívom. Ezek a stratégiák jelentik a könyv magvát. Egyvalamit azonban tisztáznom kell. A cél, amit szeretnék, ha Ön elérne, nem csupán az, hogy Ön elsajátítsa a könyvben leírt mintákat. Önnek ki kell fejlesztenie a saját mintáit, a saját stratégiáit. John Grinder azt tanította nekem, hogy semmiben ne higgyek túlságosan, mert ha ezt teszem, mindig lesz egy olyan helyzet, szituáció, ahol az adott dolog nem fog működni. Az NLP nagyon hatékony eszköz, de nem több annál – eszköz saját módszereink, stratégáink, éleslátásunk kifejlesztésére. Nincs olyan stratégia, amely mindig működik.

A modellezés természetesen nem új dolog. Minden nagy feltaláló lemodellezte mások felfedezéseit, hogy valamilyen új dologgal rukkoljon elő. Minden gyerek a környezetét modellezi.

A probléma az, hogy a legtöbben kifejezetten rendszertelenül, nem koncentráltan modellezünk. Bizonyos apró részleteket véletlenszerűen összeszedünk ettől vagy attól a személytől, aztán teljesen kihagyunk valami nagyon fontosat, amikor valaki mástól veszünk át valamit. Az egyik esetben jó dolgot modellezünk, a másikban rosszat. Megpróbálunk modellezni olyasvalakit, akit tisztelünk, de úgy találjuk, nem tudjuk igazán, hogyan is tegyük azt, amit a modellezett személy tenni.

„A felkészültség és a lehetőség találkozásából születik meg az, amit szerencsének hívunk”

Anthony Robbins

Tekintse ezt a könyvet a nagyobb pontossággal való tudatos modellezés útmutatójának, és egyfajta lehetőségnek arra, hogy tudatossá váljon olyasvalamire, amit életében mindig is tett.

Káprázatos erőforrások és stratégiák vesznek körül minket. Az Ön feladata most az, hogy kezdjen el úgy gondolkodni, mint egy modellező, és folyamatosan tudatában legyen a kiváló eredményeket létrehozó cselekvési mintáknak és típusoknak. Ha valaki képes valamilyen kiváló dolgot tenni, Önnek azonnal jusson eszébe a kérdés: „Miképpen éri el az illető azt az eredményt?” Remélem, továbbra is keresni fogja a kiválóságot, a mindenben meglévő varázslatot, és megtanulja, hogy azt miképpen hozzák létre – azért, hogy Ön is létrehozhassa ugyanazokat az eredményeket, amikor csak kívánja.

A következő dolog, amelynek a mélyére ásunk, az, hogy mi határozza meg a változó életkörülményekre adott reakcióinkat. Tehát folytassuk tovább a tanulást…

1. 3 Szójáték. Angol nyelvterületen a „szép arcú” (pretty face) olyan embert jelöl, aki híján van a szükséges képességeknek, tulajdonságoknak, bár fontos pozíciót tölt be. Aki tehát azt mondja magáról, hogy nemcsak egyike lesz a többi szép arcúnak, valójában azt mondja, hogy ő jobban fogja érteni és tenni a dolgát, mint mások. A szójátékot itt az adja, hogy az idézett úr arca a baleset miatt szó szerint nem szép. (A ford.)

2. 4 A megadott könyvcímek fordításai Az egyperces menedzser kivételével tájékoztató jellegűek. (A ford.)

III. fejezet
Az állapot ereje

„Az elme tesz jóvá vagy gonosszá, az tesz nyomorulttá vagy boldoggá, gazdaggá vagy szegénnyé.”

Edmund Spenser

Volt már Önnek olyan élménye, amikor jó passzban volt, és úgy érezte, semmit nem tudna rosszul tenni? Egy olyan időszak, amikor úgy tűnt, minden a lehető legjobban alakul? Lehet, hogy ez egy teniszmérkőzés volt, ahol minden ütése a vonalat érte, vagy egy üzleti megbeszélés, ahol minden kérdésre tudta a választ. Esetleg lehetett ez egy olyan alkalom, amikor valamilyen hősies vagy drámai tettel lepte meg magát, amiről soha nem gondolta volna, hogy képes lesz rá. Valószínűleg érezte már ennek az ellenkezőjét is, és olyan napja is volt, amikor semmi sem sikerült. Bizonyára emlékszik olyan esetekre is, amikor teljesen belezavarodott olyan dolgokba, amik egyébként nem szoktak problémát jelenteni, vagy amikor minden balul ütött ki, minden ajtót zárva talált, és minden, amivel próbálkozott, rosszul végződött.

Mi a különbség e két állapot között? Ön mindkét esetben ugyanaz a személy. Ugyanazokkal az erőforrásokkal kellene rendelkeznie. Akkor vajon miért produkál siralmas eredményeket az egyik esetben és fantasztikus eredményeket a másikban? Miért vannak még a legjobb sportolóknak is olyan napjaik, amikor minden sikerül nekik, és miért jönnek azok után olyan napok, amikor nem tudnak egy kosarat sem dobni, egy gólt sem lőni?

A különbséget az a neurofiziológiai állapot jelenti, amelyben éppen vagyunk. Vannak képessé tevő állapotok – magabiztosság, szeretet-szerelem, belső erő, öröm, eksztázis, hit –, ezek az érzések a személyes erő nagyszerű forrásaiból táplálkoznak. És vannak bénító állapotok – zavartság, levertség, félelem, aggodalom, szomorúság, frusztráció –, ezek elgyengítenek bennünket. Mindannyiunkra jellemző, hogy váltakozva kerülünk jó és rossz állapotokba. Előfordult már Önnel, hogy amikor bement egy étterembe, a pincér türelmetlenül vetette oda: „Mit kér?” Gondolja, hogy ez a pincér mindig így kommunikál? Lehet, hogy olyan nehéz élete van, hogy mindig ilyen, de valószínűbb, hogy rossz napja van, mert túl sok asztalt kell kiszolgálnia, és néhány vendég felidegesítette. Nem arról van szó, hogy rossz ember lenne, csak egyszerűen egy erőforrásokban szegény állapotban van. Ha meg tudjuk változtatni ezt az állapotot, megváltoztathatjuk a viselkedését is.

Az állapot megértése jelenti a kulcsot a változás megértéséhez és a kiválóság eléréséhez. Magatartásunk egyenes következménye annak az állapotnak, amelyben éppen vagyunk. Mindig a lehető legjobbat próbáljuk kihozni az elérhető erőforrásainkból, de van, amikor egyszerűen erőforrások nélküli állapotban találjuk magunkat. Voltak az én életemben is olyan periódusok, amikor egy bizonyos állapotban olyasmit tettem vagy mondtam, amit később megbántam, vagy amely utólag kínosan érintett. Lehet, hogy ez már Önnel is előfordult. Fontos emlékezni ezekre az esetekre olyankor, amikor valaki részéről méltánytalan bánásmódban részesülünk. Így harag helyett inkább együttérzéssel fogunk viseltetni iránta. Végtére is akik üvegházban élnek, ne dobáljanak köveket. Mindig gondoljunk arra, hogy a mogorva pincér és „társai” nem azonosak a viselkedésükkel. A kulcsot tehát az jelenti, hogy átvegyük az irányítást az állapotaink, és ezzel együtt a viselkedésünk felett. Mit szólna hozzá, ha egy ujjcsettintéssel bármikor a legdinamikusabb, erőforrásokban leggazdagabb állapotba tudna kerülni – egy olyan állapotba, amelyben tudna lelkesedni, biztos lenne a sikerben, a teste feszülne az energiától, és elméje is teljes készenlétben állna? Nos, Ön ezt képes lesz megtenni!

Mire a könyv végére ér, tudni fogja, hogyan hozza létre önmaga számára az erőforrásokkal teli, pozitív állapotokat, és hogyan kerüljön ki a negatív állapotokból. Ne feledje, hogy a hatalom és az erő a cselekvésből származik. A célom az, hogy megmutassam, hogyan kell felhasználni a határozott, kongruens és elkötelezett cselekvéshez vezető állapotokat. Ebben a fejezetben az egyes állapotokat, illetve azok működési módját fogjuk megismerni, valamint azt, hogy miért tudjuk irányítani állapotainkat úgy, hogy minket szolgáljanak.

Állapotnak nevezzük a bennünk zajló milliónyi neurológiai, vagyis idegi folyamat összességét, vagy másképpen fogalmazva: a tapasztalásainknak egy bármely időpillanatban vett végösszegét. A legtöbb állapot tudatos irányításunk nélkül jön létre. Látunk valamit, és erre reagálva egy bizonyos állapotba kerülünk. Lehet ez az állapot egy erőforrásos és hasznos állapot, vagy egy erőforrások nélküli és korlátozó állapot, de a legtöbben nem sok mindent teszünk ennek az állapotnak az irányítása érdekében. Az életben a céljaikat el nem érő emberek, illetve a sikeres emberek között az a különbség, hogy az első csoportba tartozók nem képesek a célok elérését elősegítő állapotba hozni önmagukat, míg a sikeres emberek folyamatosan képesek magukat olyan állapotba juttatni, amely támogatja őket céljaik elérésében.

Szinte minden, amit az emberek akarnak, megfelel valamilyen lehetséges állapotnak. Készítsen listát azokról a dolgokról, amiket el akar érni az életben. Szerelmet szeretne? Nos, a szerelem egy olyan állapot, érzés vagy érzelem, amelyet a környezetünkből érkező bizonyos ingerek hatására jelzünk magunknak, és érzünk magunkban. Önbizalom? Tisztelet? Ezek mind olyan dolgok, amiket mi hozunk létre. Ezeket az állapotokat mi magunk teremtjük meg önmagunkban. Lehet, hogy Ön pénzre vágyik. Bizonyára nem azokra a kis nyomtatott papírdarabokra lenne kíváncsi, amelyeket néhai jeles személyiségek arcképével díszítenek, hanem annak szeretne a birtokában lenni, amit a pénz az Ön szemében képvisel: a szerelemnek, a magabiztosságnak, a szabadságnak vagy bármilyen más olyan állapotnak, amit Ön szerint a pénz segítségével el lehet érni. Tehát a szerelemnek, az örömnek és az ember által már régóta keresett hatalomnak – vagyis az élet irányításához szükséges képességnek – a kulcsát az a képesség jelenti, melynek révén tudhatjuk, hogy miképpen irányítsuk és kezeljük az állapotainkat.

Az állapotunk irányításához és az életben elérni kívánt eredményeink megvalósításához szolgáló első kulcsot az jelenti, hogy meg kell tanulnunk hatékonyan működtetni elménket. Ehhez viszont valamilyen szinten tisztában kell lennünk elménk működésével. Tudnunk kell, hogy elsősorban mi az, ami létrehoz egy bizonyos állapotot. Az embert már évszázadok óta elkápráztatják azok a módszerek, amelyekkel megváltoztathatja elmeállapotát, és ezen keresztül az élet megtapasztalását. Kipróbálta már a böjtölést, a kábítószereket, a rituálékat, a zenét, a szexet, a különféle étrendet, a hipnózist, a kántálást. Ezeknek a módszereknek mind megvan a maguk helye és korlátja. Most azonban olyan sokkal egyszerűbb módszerek fognak feltárulni előttünk, amelyek éppen annyira erőteljesek, és sok esetben gyorsabbak és pontosabbak.

„Hogy lehet, hogy a hülyeség ennyire intelligensnek tűnik, amikor csinálom?”