Barna Miklós

A légzés gyógyító ereje

Mindennapi gyakorlatok a sejtek bőséges oxigénellátásáért

Barna Miklós

A légzés

gyógyító ereje

Mindennapi gyakorlatok a sejtek bőséges oxigénellátásáért

Budapest, 2020

Barna Miklós:

A légzés gyógyító ereje

© Barna Miklós Ferenc, 2016

© Bioenergetic Kiadó Kft., 2017

Átdolgozott kiadás, 2020

Kiadja a Bioenergetic Kiadó Kft.

Felelős kiadó: Schneider Gábor

ISBN 978-963-291-480-0

Főszerkesztő: Kajtár-Schneider Krisztina

Felelős szerkesztő: Prudovits Edina

Borítóterv: Vancsura Olga

A könyvet Holmen papírra nyomtattuk, mely a svéd Holmen erdőgazdaságból származik. Minden egyes kivágott fa után három új fát ültetnek, így az erdőség évről évre fenntartható módon növekszik. Fehérítési eljárásukban semmiféle kémiai anyagot (különösen klórvegyületeket) nem használnak.

A könyvhöz tartozó meditációk honlapunkon, a könyv termékoldalán – https://bioenergetic.hu/konyvek/a-legzes-gyogyito-ereje-1 – az alábbi kóddal ingyenesen letölthetők. Kód: Gyogyito-legzes A rendszer a letöltést két alkalommal engedélyezi.

„Minden krónikus fájdalom és betegség oka a sejtszintű oxigénhiány.”

(Dr. Arthur C. Guyton: The Textbook of Medical Physiology – a világ legnagyobb példányszámban eladott egyetemi élettan tankönyvéből)

Kedves Olvasó!

Ha úgy gondolja, hogy az ön légzése teljesen egészséges, akkor kérem, végezze el az alábbi rövid és egyszerű gyakorlatot. Tegyen maga elé egy másodperceket is mutató órát, és üljön nyugodtan 2-3 percig, majd egy átlagos kilégzés után fogja be az orrát, és a száján keresztül se lélegezzen. Figyelje az órát. Ha eltelik úgy 35 másodperc, hogy nincs légszomja, és még mindig nem vett levegőt, akkor a légzése tökéletes, és e könyv elolvasására egészsége szempontjából nincs szüksége.

Ha a légszomj megjelenéséig 25 másodpercnél kevesebb idő telt el, akkor mindenképp azt ajánlom, tegyen egy próbát, és egy ideig végezze rendszeresen a könyvben ismertetett gyakorlatokat. Hamarosan pozitív változást tapasztal.

Ha kérdése van vagy történetét szeretné megosztani a szerzővel, akkor azt a barnamiklos999@gmail.com e-mail címen várom szeretettel.

Barna Miklós

kineziológus, bioenergetikus

Tartalomjegyzék

Bevezető

Az én történetem

A légzés élettanáról röviden

A helytelen légzés kialakulásának okai

A szén-dioxid hatásai a testben

Az egészséges légzés eredményei

Dr. Butejko

A Butejko-módszer

A kontrollszünet és mérése

A kontrollszünet és a betegségek

Az orron keresztüli (nazális) légzésről

A nazális légzés biztosítása

Az éjszakai légzés fontossága és lehetséges korrekciói

Az éjszakai szájlégzés ellenőrzése, korrekciója

A 4-7-8 légzés kapcsán

A rekeszizom- vagy hasi légzés fontosságáról

A hasi légzés

A hasi légzés mértékének ellenőrzése

Hogyan lehet a mellkasi légzést hasi légzéssé alakítani?

A légzés átalakítása és a lelki-szellemi fejlődés

A felfokozott légzés

Az első lélegzetvétel

Az étkezésről és a lúgosító diétákról

A szén-dioxid alkalmazásai a gyógyászatban: mofetta, szubkután alkalmazás

Egy kis kitekintés a légzőgyakorlatok terén

Visszafogott légzés és légszomj a sportokban

A vitálkapacitás növelése

A légzőgyakorlatok tisztulást előidéző hatása

Relaxáció, meditáció és a légzőgyakorlatok

A légzőgyakorlatok végzéséről

Gyakorlás lépésről lépésre

Első „lépés”: orrlégzés

Második „lépés”: testtartás

Harmadik „lépés”: hasi légzés

Amikor nagyon óvatosan kell eljárni (kontraindikációk)

Rávezető gyakorlatok a visszafogott légzéshez

Préselt ajkakkal való kilégzés

Negyedik „lépés”: visszafogott légzés

A túlzott gyakorlásról

A visszafogott légzés kivitelezése

Egyperces gyakorlat

Segédeszközök alkalmazása

Az orrnyílások részleges elzárása

Maszkok használata

Átalakított műanyag palack

Készülékek alkalmazása

Ötödik „lépés”: testmozgás

Az edzőmaszk

A növelt légszomj

Segédeszköz vagy visszafogott légzés?

Egy kis kritika a Butejko-módszerrel kapcsolatban

Mit gyakoroljon az ember?

Egy átlagos kontrollszünet-növekedési esettanulmány

A múlt átalakításának vizualizációs módszere

Az időkezelés és a légzőgyakorlatok

Az ideális légzés

Milyen gazdasági haszon származhat a légzőgyakorlatokból?

A letölthető segédanyagok használata

Kedvenc gyakorlatomról bővebben

Esettanulmányok

Felhasznált irodalom

Bevezető

A következő oldalakon szereplő információk, módszerek és gyakorlatok arra szolgálnak, hogy segítsenek az egészséget helyreállítani, fejleszteni. Ez a könyv nem arról szól, hogy el kell mennünk egy bizonyos kezelésre, be kell kapnunk valami új csodapirulát, esetleg magunkra kell kenni egy különleges kenőcsöt... Írásom már olvasás közben is – de még inkább utána – aktivitást, cselekvést, gyakorlást igényel az olvasótól. A többi önsegítő könyvhöz hasonlóan egy lehetőség arra, hogy mind jobban saját irányításunk alá vonjuk egészségünket, életünket.

A légzés két szempontból is a legalapvetőbb anyagcsere-folyamatunk. Míg étel nélkül akár hetekig, folyadék nélkül nagyjából 2 napig, addig levegő nélkül maximum 2 percig bírjuk ki. Másrészt a naponta „elfogyasztott” levegő mennyisége, bármily furcsának is tűnhet, jelentősen meghaladja a folyadékként és szilárd táplálékként bevittek mennyiségét. Egy felnőtt 10-20 kilogramm vagy még ennél is több levegőt lélegez be és ki naponta.

Az emberek túlnyomó többsége normálisnak, egészségesnek véli légzését, ami legalább akkora tévhit, mint amit étkezési és folyadékfogyasztási szokásainkról gondolunk. Mindkettőn rengeteget kellene változtatni ahhoz, hogy egészségünk olyan szintet érhessen el, ami bőven meghaladja az ideálisról eddig alkotott képzeteinket. A mai magyar társadalom legalább 90%-a nem lélegzik helyesen, s ez a szám a felnőtt lakosság esetében inkább 95%.

Gond van általában:

- a légzés ritmusával

- a be- és kilégzés arányával

- a légzésszünetek hosszával, továbbá pozíciójával a légzési cikluson belül

- a légzés helyével a mellkason belül

- a be- és kilélegzett levegő mennyiségével

- a be- és kilégzés helyével (orron vagy szájon át).

Joggal teheti fel a kérdést az olvasó: akkor mit nevezhetünk egyáltalán egészséges légzésnek? Alapvetően a következők jellemzőek az egészséges légzésre nyugalmi helyzetben:

- a percenkénti légzésszám 10-12 vagy kevesebb

- a légzés kizárólag orron keresztül történik (nazális)

- a belégzés kicsit rövidebb a kilégzésnél

- a kilégzés izomfeszülés nélkül történik

- nem hallható

- a mellkas szinte mozdulatlan marad, a has mozgása sokkal nagyobb

- a kontrollszünet (lásd bővebben a 28. oldalon) reggel mérve is 40 másodperc vagy több

- a percenként beszívott levegő mennyisége 5-6 liter vagy kevesebb

- a kilégzések után 3 vagy több másodperc légzésszünet van a belégzések előtt.

Az alapvető probléma leggyakrabban a beszívott levegő mennyiségével, a belégzés helyével (orr vagy száj) és a mellkason belüli hellyel van. A legtöbben túl sokat és rossz helyre, főleg a mellkasba lélegeznek, ráadásul rengetegen szájon keresztül vesznek levegőt. Ily módon általában kétszer vagy még többször annyi levegőt használnak el, mint amennyi egészséges volna. Felmerülhet a kérdés: miért baj, ha valaki kétszer vagy akár négyszer annyi levegőt szív be, mint amennyit az orvostudomány és a légzésterapeuta üdvösnek tart, és ha ezt a mellkas felső részébe lélegzi be? Azért, mert a túl sok levegő úgy terheli túl a szervezetet, hogy közben a sejtek oxigénellátottsága alacsony szinten marad.

Hogyan lehetséges az, hogy több levegő beszívása mellett és miatt a sejtek kevés oxigénhez jussanak? Ez abból a törvényszerűségből adódik, hogy megfelelő koncentrációjú szén-dioxid és megfelelő pH-érték szükséges a vérben ahhoz, hogy az oxigént szállító hemoglobin le tudja adni a sejteken belül az oxigént[1]. A szén-dioxid koncentrációja a tüdőből távozó levegőben egészséges légzés esetén 6,5% felett van, míg manapság az emberek nagy részénél ez az érték csak 4%-ot ér el. Ez az alacsonyabb szint a vérben és a sejtekben is alacsonyabb szén-dioxid-koncentrációt eredményez. Így a sejtekben az egészségesnél kisebb lesz a hemoglobin oxigénleadása, tehát az oxigénellátottság sem lesz kielégítő. Ebben a helyzetben a test kénytelen kiegyenlítésképpen különféle korrekciókat végezni, amelyek eredményét sokszor krónikus elváltozásként (asztma, különféle allergiák, cisztás fibrózis, érszűkület, rák, 2-es típusú cukorbetegség, elhízás, magas vérnyomás stb.) észleljük.

Átlagos esetben a tüdőből távozó vérben a hemoglobin 96-99%-os oxigéntelítettségű, csakhogy nem tudja leadni a sejtekben, ha ugyanott kevés a szén-dioxid. Az artériás vér többnyire oxigéndús, a sejtek azonban sokszor majd megfulladnak, mert a hemoglobin nem képes bennük kellő mértékben leadni az oxigént. A megfelelő oxigénellátás pedig elengedhetetlenül szükséges a sejtek kielégítő működéséhez és így a hosszú, egészséges élethez. Amit tehát el kell érni, az a légzés átalakítása oly módon, hogy javítsa a vér hemoglobinjának oxigénleadó képességét a sejtekben. Ez alapvetően az artériás vérben lévő szén-dioxid-koncentráció növelésével érhető el.

Légzésünk is olyan anyagcsere-folyamat, amit éber állapotban bárki képes az akaratával szabályozni, pontosabban befolyásolni. Például rövid időre „abbahagyhatjuk” a légzést, de ez az állapot megszűnik, ha figyelmünket valami másra hagyjuk terelődni, vagy nagyon megnőtt a légszomj. Légzésünk megváltoztatása az ember élettani működésének megfelelően befolyásolja az akarattal nem irányított időszakokat is. Ez azt eredményezi, hogy kellő gyakorlással légzésünk egészségesebbé tehető azokra az időszakokra is, amikor figyelmünkkel már nem irányítjuk.

Légzésünk tehát tanítható. A tanítás lassan megy, különösen felnőttkorban, de kivitelezhető. A légzés megváltozásához a nyúltagyban lévő légzésközpontot kell újra megtanítani a helyesebb légzésre. A nyúltagy a törzsfejlődés korai szakaszában alakult ki, és ennek megfelelően lassan tanítható új dolgokra. Agyunk ezen részét szokták hüllőagynak is nevezni, mert a hüllők azok az állatok, melyeknél megjelenik a nyúltagy a törzsfejlődés során. Ennek megfelelően úgy is mondhatjuk, hogy úgy kell tekintenünk a nyúltagy tanítására, mintha egy gyíkot igyekeznénk megtanítani valami újra. Lassan tanul testünk ezen része, de legalább lassan is felejt. Ha egyszer jól megtanult valamit, akkor kevés ismétléssel sokáig jól működik.

A légzés átalakítása sok területre kihat testünkben. Átalakítja vérünket, veséink működését, emésztésünket, immunrendszerünket, és többé-kevésbé kihat testünk minden részére. Az átalakulás egy sor folyamaton keresztül valósul meg, amihez megfelelő idő kell. A kötetben bemutatott módszer a jelenleg alkalmazott más egészségfejlesztő technikákhoz hasonlóan rendszerességet kíván, ezért türelem és megfelelő odafigyelés szükséges a pozitív változáshoz. A metódus előnye, hogy „olcsó”, hiszen csak figyelembe és időbe kerül. Az is mellette szól, hogy messzire visz – segítségével már néhány hónap, szerencsés esetekben pár hét alatt jelentős egészségi javulás érhető el.

Az ember működési sajátságaiból adódóan a légzés átalakítása sokszor erőteljesebben hat az egész szervezetre, a lélekre, sőt még a gondolkodásra is, mint az étkezési vagy a folyadékfogyasztási szokások megváltoztatása. Kiváló lehetőség a tudatosság, ezen belül is a testtudatosság fejlesztésére. A sokféle önsegítő technika (agykontroll, reiki, vizualizációs technikák, kineziológia, csikung, autogén tréning, szetáj, ima, különböző meditációk, bioenergetikai módszerek, jóga, tájcsi, euritmia, szemtornák, ütögetéses módszerek stb.) és a gyógyszeres kezelések mellé is kiválóan beilleszthető, nagyon jól használható azokkal együtt.

Ha az ismertetésre kerülő technikákat, gyakorlatokat elsajátítjuk és rendszeresen végrehajtjuk, akkor légzésünket az orvosi tankönyvekben egészségesként leírt vagy akár még jobb állapotba is hozhatjuk. A könyv és a hozzá kapcsolódó tanfolyam célja: kialakítani és fenntartani az egészséges légzést.

[1] Ez a Bohr-effektus. Christian Bohr fedezte fel 1904-ben.

Az én történetem

Majdnem ötvenéves koromig én is azt hittem, hogy nem kell foglalkoznom a légzésemmel. Jó az úgy, ahogy van, véltem, nem is volt vele bajom soha. Körülbelül húsz évvel ezelőtt egy Szovjetunióban tanult ismerősömtől hallottam először a Butejko-módszerről. Ekkor még nem értettem, mi is a lényege. Miként lehet az, hogy akkor leszek egészségesebb, ha kevesebb levegőt szívok be? Zagyvaságnak gondoltam, ezért nem is fogott meg a metódus.

Aztán egyre gyakrabban kezdtem találkozni a módszerrel és a Butejko névvel, és amikor három hónap alatt már harmadszor botlottam bele, arra gondoltam, talán érdemes lenne komolyan venni. Ekkor elkezdtem keresgélni, majd kutatni, azután pedig gyakorolni.

Első kontrollszünetem 18 másodperc volt, és idővel a gyakorlás szépen hozta az eredményeket. Egyre jobban bírtam a terhelést az amatőr kosárlabdaedzéseken is. A bal térdem, amivel korábban meglehetősen sok probléma volt, szépen javult. Ma már inkább futok kosárlabda helyett, ami legalább akkora terhelés a térdemnek, még sincs semmi bajom vele. Alvásigényem napi 8,5-9 óráról 6,5-7 órára csökkent, s ennyi pihenés bőven elég úgy, hogy napközben több lett az energiám. Jelenleg a reggel mért kontrollszünetem 45 másodperc, napközben pedig 50 másodperc. Ez nem számít különlegesen kimagasló értéknek, hiszen mértek már 3 perces kontrollszünetet egyes embereknél, de nekem elég komoly munkába telt elérni, és a megtartása is napi 30 perc gyakorlást igényel. Jelenleg 60 másodperc a kitűzött célom, s ha elérem, kiderül, tudom-e még növelni.

Amiért igazából elkezdtem gyakorolni, az a módszer lelki aspektusa volt. Kineziológus és bioenergetikus lévén meglehetősen sokat tanultam és tapasztaltam a lelki működésről, de erről a technikáról olyanokat olvastam, hogy elhatároztam: ezt nekem is ki kell próbálni és el kell érni. Láss csodát, én is nyugodtabbá, lelkileg még kiegyensúlyozottabbá váltam, pedig stresszkezelésben jártasnak mondhatom magam 20 kineziológiai tanfolyam elvégzése és 15 év kineziológiai gyakorlat után. A módszer segítségével olyan hiedelmeimtől, szokásaimtól tudtam gyorsan megszabadulni, hogy magam is meglepődtem, és ez a folyamat még távolról sem ért véget.

Sok-sok gyakorlás és olvasás után úgy éreztem, már eleget tudok ahhoz, hogy tanítani kezdjem a tradicionális Butejko-módszertől eltérő saját metódusomat. Ismerőseimnek, pácienseimnek ajánlottam, és akik rendszeresen gyakoroltak, pozitív eredményekről számoltak be. Ezután tovább kutattam, és újabb technikákat találtam, illetve ötlöttem ki. Egy pillanatban úgy döntöttem, itt az ideje, hogy egy tanfolyami jegyzetet írjak a hallgatóimnak. Nekifogtam, és végül ez a könyv született belőle.

A légzés élettanáról röviden

A légzés alapvetően arra szolgál, hogy a levegőből a test a számára szükséges mennyiségű oxigént felvegye, az anyagcseretermékek egy részét, elsősorban a szén-dioxidot pedig leadja.

A folyamat bizonyos mértékig szabályozható az akaratunkkal, de ha figyelmünket nem irányítjuk légzésünkre, akkor vegetatív módon, vagyis akaratunktól függetlenül is működik. A vegetatív működést egy bonyolult rendszer szabályozza. Ennek részei a test különböző helyein található ún. kemoreceptorok (a vér kémiai összetételét mérik) és az ún. mechanoreceptorok (a légző- és más izmok feszültségét mérik), de befolyásolják a levegőben esetleg jelen levő szennyeződések, a testhőmérséklet és a lelki állapot is. A különböző receptorok által létrehozott jelek az idegrendszeren keresztül az agyba jutnak. E jelek alapján vezérli az agy légzésközpontja a légzőizmok megfeszülését és elernyedését – így jön létre a légzés. A légzésközpont alapvetően akkor ad utasítást a belégzésre, ha az artériás vérben a szén-dioxid-koncentráció meghaladta a kialakult mértékadó értéket. Nem akkor lélegzünk be, amikor már kevés bennünk az oxigén, hanem akkor, ha agyunk soknak véli a szén-dioxidot. Amikor elkezdünk belélegezni, még mindig van a vérben annyi oxigén (legalábbis normál esetben), hogy a sejtek egészségesen tudjanak működni. Ez a magyarázata annak, hogy miért maradnak épek a sejtek még erős légszomj esetén is.

A helytelen légzés kialakulásának okai

Stressz. Szorongásos helyzetben, de főleg utána szapora, sokszor szájon keresztüli mellkasi légzés alakul ki. Az intenzív be- és kilégzés, zihálás a méregtelenítést és a feszültség levezetését szolgálja ilyenkor, nem pedig az oxigénellátás javítását. Ugyanakkor ezzel egyidejűleg a fokozott légzés miatt csökken a vér szén-dioxid-koncentrációja. Ha ez a csökkenés tartósabban fennáll, akkor az agyi légzésszabályozó központ hozzászokik az új helyzethez, és a továbbiakban a kialakult alacsonyabb szén-dioxid-koncentrációt tekinti követendő értéknek – így a légzés tartósan intenzívebb marad, ha csak egy kicsivel is, mint korábban volt. Minden feldolgozatlan stresszhelyzet csökkenti kissé a szén-dioxid koncentrációját vérünkben, ami halmozottan már komoly hatással bír.

Stresszhelyzetben mérgek kerülnek a kilélegezendő levegőbe, és bár nagyon hasznos, ha szájon át kifújjuk, az lenne az ideális, ha ez orron keresztüli belégzés után történne. Amikor orron keresztül lélegzünk ki, sokkal kisebb mértékben távoznak a stressz hatására keletkezett káros anyagok, mivel ezek az orr nyálkahártyáján jobban lecsapódnak, mint a szájüregben. Stresszhelyzetben és utána tehát hasznos, ha néhány kilégzés erejéig nagyobb erővel fújjuk ki a levegőt szájon át, de tényleg csak néhányszor. Érdemes megvárni a nyugalmi állapot visszatérését, mert így légzésünk is visszaáll az idegesség előtti állapotra. Modern életünkben meglehetősen gyakori a stressz. Sokszor még túl sem tettük magunkat az egyik stresszhelyzeten, máris benne vagyunk a következőben. Különösen káros hatású a tartós stressz, ami leginkább szorongásként, aggodalomként érzékelhető. Ha ez az állapot hosszabb időn keresztül fennáll, az jelentősen növeli a légzés mértékét és teszi felszínessé úgy, hogy azt az egyén észre sem veszi. Könnyen észrevétlen marad, hogy valaki ilyen állapotban mennyire sok levegőt szív be és fúj ki, elsősorban mellkasi légzéssel, időnként vagy akár folyamatosan szájon keresztül is.

Téves ismeretek. Hibás, helytelen és egészségtelen az a hiedelem, hogy a nagy mennyiségű levegővétel egészséges, a szén-dioxid pedig méreg, jobb esetben egy felesleges anyag, amit minél teljesebben ki kell lélegezni. Egy-egy nagy levegővétel időnként valóban hasznos lehet, még nyugalmi helyzetben is, de soha nem szándékosan, hanem legfeljebb önkéntelenül, sóhajtással kilélegezve, ami a légzőizmok átmozgatására, ellazítására, de leginkább stresszoldásra jó. A nagy mértékű levegővétel ilyen esetekben is lehetőleg orron keresztül történjen. Ha megtörtént egy ilyen sóhajtással való nagy kilégzés, akkor érdemes megvárni utána a légszomj kialakulását a következő belégzésig.

Aki elkezdi a légzőgyakorlatokat, jó, ha úgy tekint a szén-dioxidra, mint valami kincsre, és ennek megfelelően is bánik vele.

Helytelen étkezés. A túl nagy mennyiségű és összetételében sok fehér lisztet, finomított cukrot tartalmazó táplálék, valamint az adalékanyagokkal kezelt tej- és más élelmiszer-ipari termékek fogyasztása káros nemcsak úgy általában az egészségre, hanem a légzésre is. Ezek az anyagok, főleg a napjainkban elfogyasztott mennyiségben stresszt, túlterhelést okoznak a gyomorban, az emésztőrendszerben és a test más részeiben is. Ezt a hatást a szervezet többek között megnövelt légzéssel próbálja kompenzálni. A nagy mennyiségű étel továbbá akadályozza a rekeszizom, ezáltal a tüdő szabad mozgását is, ami még inkább elősegíti a felszínes, mellkasi légzés kialakulását. A finomított élelmiszerek és az élelmiszer-ipari adalékok többletmunkát okoznak a szervezetnek, és bár finomak, valójában mégis testidegen anyagok, vagyis ún. stresszorok. Eltávolításukra a méregtelenítési folyamatoknak intenzívebbé kell válniuk. Mivel a tüdő is fontos szerepet játszik a méregtelenítésben, a test a légzésen keresztül is – hiperventillációval, megnövekedett légzéssel – próbálja megoldani a problémát.

A helytelen étkezés hatását valamennyire enyhíthetik a táplálékkiegészítők, de hatásuk erősen korlátozott lehet, mivel a bennük lévő értékes anyagok hasznosításának mértéke függ a sejtek oxigénellátottságától.

Túlalvás. Sokan sokkal többet alszanak a szükségesnél. Az alvás szükséges az egészséges élethez, de egy egészséges felnőttnek csak napi 7 órára van szüksége. A helytelen légzés és életvezetés miatti enerváltságot sokan kénytelenek az ágyban „behozni”. Egy ideális légzésű felnőttnek elegendő napi 4-5 óra alvás is, így is lesz bőségesen energiája arra, hogy napi 19-20 órát aktívan töltsön. Alvás közben különböző okok miatt sokan nyitott szájjal lélegeznek, ami biztosan túllégzéshez vezet, és az így kialakult energiavesztés tovább növeli az alvásigényt.

Kevés mozgás. Ha keveset mozgunk, nem kap egészséges terhelést a keringési és a légzőrendszer. Így gyakorlatilag szinte soha nem alakul ki egy kis egészséges légszomj, nem lélegezzük át teljesen a tüdőt, pedig ez a fajta „zihálás” segíti az egészséges légzés kialakulását, fenntartását.

Helytelen testtartás. Az egészséges alhasi vagy rekeszizomlégzés helyett mellkasi légzés alakul ki, ha görnyedten tartjuk magunkat. Az egészségtelen tartás, illetve ülés következtében korlátozódik a rekeszizom mozgása, és jobbára csak a mellkas felső részében történik a légzés. Itt a vérellátottság és a vér szén-dioxid-koncentrációja jelentősen alacsonyabb a rekeszizomhoz közeli területekhez képest. Légzés szempontjából a fej előre hajtásánál nagyobb problémát okoz a hát görnyedtsége, mivel erőteljesebben nehezíti a hasi légzést.

Szájlégzés. Aki rendszeresen szájon át lélegzik, túl sok levegőt szív be. Az orr sokkal nagyobb ellenállást jelent a légzőrendszeren, mint a nyitott száj. Szájon keresztüli légzés esetén szinte biztosra vehető a túllégzés, a már említett hiperventilláció. (Megjegyzés: Az első világháború előtt még kiközösítették a komolyabb társaságokból azokat, akik nyitott szájjal lélegeztek. Egyszerűen nem tartották őket beszámíthatónak.)

Sok beszéd. A sok beszéddel általában sok felesleges levegő is együtt jár. Ez különösen igaz akkor, ha a mondatok megkezdése előtt nagy, szájon keresztüli belélegzést alkalmaz a beszélő. Megfigyelhető, hogy a rosszabbul lélegző emberek mintegy 5-10 perc folyamatos beszéd után kezdik elveszíteni energiájukat, koncentrációjukat. Gyakorlással aránylag egyszerűen megtanulható, hogy orron keresztül vegyük a levegőt beszéd közben is. Ez jó ritmust ad a beszédnek, lesz energiája a beszélőnek és még egy kis időt is nyer a mondatok közötti gondolkodáshoz.

A média hatása. A tévében, a filmekben sokszor úgy beszélnek a bemondók és a szereplők, hogy a mondatok megkezdése előtt szájon át nagy levegőt vesznek. A címlapokon lévő hölgyek jelentős része nyitott vagy félig nyitott szájjal mosolyog. A férfiakat is gyakran fotózzák nyitott szájjal, mintegy azt üzenve, hogy a nyitott száj a jó és a helyes. A média azt sugallja, hogy a szépségideál mindkét nem számára a nagy mellkas és a kicsi has. Ennek hatására még inkább a mellkasi légzés válik vonzóvá, főleg a fiatalok körében, ami általában későbbi éveikre is káros hatással van.

A túl vastag öltözék, a túlfűtött helyen való tartózkodás és alvás ugyancsak fokozza a légzést. Ha a test túl nagy melegben van, akkor értelemszerűen hűteni akarja magát. Erre két dolgot alkalmaz: izzadást és fokozott légzést.

Szoros övek, derékban feszes ruhadarabok akadályozzák a rekeszizomlégzést, így a mellkasi légzés fog dominálni, ami több levegő felhasználásával és alacsonyabb szén-dioxid koncentrációval jár.

Ezek a legfontosabb tényezők, amelyek túllégzéshez, azaz hiperventillációhoz vezetnek. Ilyenkor csökken a vér szén-dioxid-tartalma, tehát romlik a sejtek oxigénellátottsága, továbbá átalakul a vérben a sav-bázis egyensúlyt szabályozó anyagok összetétele, ami további problémák melegágya lehet.

A szén-dioxid hatásai a testben

A szén-dioxid tisztán belélegezve fullasztó hatású. Ha aránya túl magas a belélegzett gázban (például a must erjedése során a borospincékben – ez az ún. mustgáz), akkor kiszorítja a levegőből az oxigént, amit így a vérben található hemoglobin nem tud kellő mértékben felvenni. A belélegzett levegő oxigéntartalmának minimum 16%-osnak kell lennie. Alacsonyabb érték esetén az emberek többségénél rövid idő alatt légzési nehézségek lépnek fel. (A tiszta levegő oxigéntartalma 21%, szén-dioxid-tartalma 0,035%.) A szén-dioxid kisebb (0,1–2%) koncentrációban való belégzése többféle pozitív hatást is kifejt a szervezeten belül. Ezek a hatások természetesen csak akkor jelentkeznek, ha a szén-dioxid mellett kellő mennyiségű oxigén is van.

A szén-dioxid pozitív hatásai:

Izomlazítás. A szén-dioxid lazítja az izmokat, ami főleg a simaizmoknál érvényesül, az erek és a légutak falában, de a húgyhólyagban és a belekben is érezhető ez a hatás. Szén-dioxid hatására az erek és a légutak kitágulnak, és ellazulnak a bélmozgást segítő izmok is. Az akaratunkkal irányítható izmok, az ún. harántcsíkolt izmok és a szívizom esetében ez a hatás alig érvényesül. (Megfigyelhető például, hogy ha valaki csökkenti a légzését 1-2 perc erejéig, akkor a székrekedéses székletürítés is könnyebben lezajlik, mert a vérben megnövekedett szén-dioxid-tartalom lazítja a végbél záróizmait is.) A magas vérnyomásúak nagy részénél jól megfigyelhető, hogy vérnyomáscsökkenés következik be az erek simaizomzatának kitágulásából adódóan, különösen, ha a szén-dioxid-koncentráció lassan növekszik. (Túl gyors növekedés esetén ez stresszt jelent a szervezetnek, ekkor emelkedhet is akár a vérnyomás.)

Jobb oxigénellátás. A szén-dioxid sokkal könnyebbé teszi a hemoglobin oxigénleadását a sejtekben, miközben felvételét alig gátolja a tüdőben, így a sejtek számára könnyebbé válik az oxigénfelvétel.

Kevesebb szabad gyök keletkezik. Leginkább alacsony oxigéntartalom esetén keletkeznek egészségkárosító szabad gyökök a sejtekben. Ez a folyamat szén-dioxid jelenlétében korlátozottabb, így szintén pozitív hatásnak vehető.

Gyulladáscsökkentő. A gyulladt részek „nem szeretik” a szén-dioxidot. Mivel a szén-dioxid gyulladáscsökkentő, gyógyítja az erek falában lévő kezdődő elmeszesedéseket, amelyek tulajdonképpen gyulladások. Általában jó hatásokat tapasztalnak a reumás jellegű ízületi gyulladásos elváltozások szén-dioxiddal való kezelésében, gyógyításában is (mofetta, szubkután alkalmazás).

Idegrendszeri stabilitás. Szén-dioxid hatására az idegrendszer összehangoltabban működik, s ezzel olyan problémák kialakulását gátolja, illetve kezeli, mint a pánikroham, a különféle görcsök, az alvási rendellenességek, az epilepszia, a depresszió, a skizofrénia és a függőségek. A légzőgyakorlatok természetesen az idegrendszeri és a mentális betegségek kezelésének nem egyetlen és üdvözítő módját jelentik, de nagyon hasznos részét képezhetik egy terápiának.

Részt vesz a vér és más testnedvek szabályozásában, például csökkenti a vér viszkozitását, szabályozza a pH-t, csökkenti a vérlemezkék összetapadását

Segíti a glutaminszintézist. A tanulmányok a következő területeken találták hasznosnak a glutamint:

- növeli a fehérjeszintézist és a fehérjék beépülését (ezért kedvelik a testépítők)

- növeli a nitrogén-visszatartást (jót tesz a szívnek)

- csökkenti az izomleépülést

- csökkenti a regenerációs időt

- javítja az immunfunkciókat, vagyis erősíti az immunrendszert.

Segíti a tüdő sérült részeinek gyógyulását (ez különösen a krónikus obstruktív légúti betegség, a COPD esetén fontos).

Hörgő- és léghólyagtágító. Tágítja a hörgőket, a léghólyagokat, így könnyebbé teszi a légzést. (Asztmásoknak ez különösen jó hír.)

Csökkenti az étvágyat. Megfigyelték, hogy azok, akik túllélegeznek, többet is esznek. Ennek magyarázata az is, hogy túllégzés hatására a test lúgosodik, ami étvágygerjesztő hatású. (Gyakorlatlan úszóknál, strandolóknál gyakran megfigyelhető, mennyire éhesek, amikor kijönnek a vízből. A vízben általában erősen túllélegeznek, tehát nem pusztán a testmozgás és a víz hűtő hatása miatt érzik magukat farkaséhesnek.)