Keömley-Horváth Boglárka

Naspolya, elipszilonnal

– részlet –

A szerző 2024-ben elnyerte az N&n Galéria Alapítvány Petri György-díját.

© Keömley-Horváth Boglárka, 2025

Ajánlás

Andrisnak és Jakabnak. Meg Icának a kisboltból, kérte, hogy őt is írjam bele a könyvbe. Ica aranyos, és jó a haja. Olcsó nála a tejföl, a sajt kicsit drága.

1

Felismered idővel

Áronnal este hétkor találkozunk a Művész moziban. Ő a volt főnököm, kortárs festményeket gyűjt, én öngyújtókat. Ebben a táskámban is van öt, az egyiken egy meztelen nő mosolyog. Tegnap becsipogtam vele a Fővárosi Törvényszéken, amikor átmentem az átvilágítókapun a táskámmal. Szirénázott a gép, nem értettem, hogy mit nem pakoltam még ki. Mögöttem egy ügyvéd idegesen ismételte, hogy előkerülhetne a táskából a lőfegyver. Rájöttem, hogy az öngyújtó maradt az oldalzsebben, mindig az öngyújtó marad az oldalzsebben, a biztonsági őr csak annyit mondott, hogy jó az ízlése, kolléga.

Tíz perc van hétig, bemegyek a mozi mosdójába készülődni. Sminkelés közben a tükör előtt gyakorlom a kortárs magyar festők nevét, a Margit híd és az Oktogon között már átnéztem négyszer. Ugyanaz a sorrend, mint mindig, kihúzom a szemem szemceruzával, elrontom, a tükörhöz közel hajolva próbálom dörgölés nélkül leszedni a félrekent festéket. Ha lenne elég időm, a szempillámat is kifesteném. Akkor legalább nem néznék ki úgy, mint a nagynéném lebutított verzióban, a hosszú szempilla elvonná a figyelmet a szemem alatti karikákról. A pirosítóhoz nincs pamacsom, kézzel viszem fel az arcomra a rózsaszín port. Rúzs nem kell, a film alatt úgyis eszem.

Áron megkért, hogy válasszak filmet, negyedórát késik. Kettő megy, a La la Land és A sóher. A La la Land teljesen kizárt, a musicalszerű dolgoktól ideges leszek, és az összes festő nevét elfelejtem a film végére. Ha Áron zsidó, akkor nem jó ötlet A sóher sem, mert nehezen belőhető, hogy nevet‑e a zsidó vicceken, vagy az a típus, aki megkér, hogy azért ilyenekkel ne vicceljünk, jó?

Apukám szerint úgy nézek ki, mint egy auschwitzi menekült, ha le vagyok fogyva, A zongorista című film főszereplőjét úgy hívja, hogy Sunyisanyi, mert elbújik a nácik elől. A nagynéném szerint minden filmben van zsidó, belőlük kerül ki a legtöbb művész, átmossák az agyunkat, mondja. Amikor nagynénémnél tévéztünk, megtudtuk, hogy a politikai műsorokban is szokott lenni legalább egy, azt játszottuk, hogy ki kellett találni, hogy melyik az. Zsidó, mondtuk ujjongva, könnyen megtippeltük egy ponton túl, a jutalom buksisimi. Öcsém feleannyit sem ismert fel, mint én. Anyukám szerint apa nem jó keresztény, apukám szerint anya nem szereti a hazáját. Apukám a többágú gyertya dekorációt mutogatja nekünk, ezt is ki szoktuk tenni az ablakba karácsonykor, mert szép, úgyhogy csak szalonrasszista. Az a Tescóból van, LED-del világít, és nem is menóra, kiabálja anya a fürdőszobából. A szüleimnek külön könyvesszekrényük van, letakartuk függönnyel, amelyikben a könyveket rejtegettük az aktuális vendégek elől. Ha anya filmes ismerősei jöttek, kinn hagytuk a Roma sikeres életutakat, ha apu barátai, a Kommunizmus fekete könyvét. Amikor a szomszéd Imre jött át, apu összes könyvét elöl hagytuk. Sőt, Imrét a könyvespolc mellé ültettük. Választások környékén a szüleim el akartak válni, de egy ponton túl rájöttek, hogy sok dologban egyetértenek. Hogy a skanzenek aranyosak, hogy Isten létezik, és hogy az én arcom nem kerek, hanem hosszúkás. Annyira különbözőek, hogy megtehettem volna, hogy mindkettőjüktől csak a jó dolgokat lesem el, én lennék a tökély, ehelyett ugyanúgy a radiátor alatt tartok egy pár zoknit, mint apám, mivel a csak egy órát hordott daraboknak a szekrényben és a szennyesben sincsen helye, és anyámra ütöttem abban, hogy eggyel több tejet veszek a kelleténél, mert bármikor beüthet a krach, tejnek márpedig minden körülmények között lennie kell.

Áron tuti zsidó, ezzel apa is egyetértene, végül mégis A sóhert választom. A másikra már nincsenek jegyek, mondom Áronnak, amikor megérkezik. A reklámoknak vége, odaadom neki a popcornt, én nachost eszem. Sötét lesz a film alatt, a piros szósz a szoknyámra fog ömleni. Kezdődik a mozi, a viccek gyengék, valahogy mégis működnek; szerintem a Gagyi mami is díjnyertes, apám szerint a Repülő cápák kultikus alkotás. Így mondja, kultikus alkotás. Áron arca rezdületlen, én csöndben vigyorgok, amikor már nem bírom visszatartani, felfújom a számat, hogy bennragadjon a nevetés. Vigyorgó gömbhal, mondaná Áron, ha rám nézne, de a telefonját nyomkodja, és sóhajtozik. Az a szemét Gábor tíz százalékot kér, súgja a fülembe, majd jól elküldi a picsába. Nyom egy puszit az arcomra, és kimegy. Meglep, de legalább végre felröhöghetek, remélem, egy ideig még kinn telefonálgat. Annyira magával ragad az egyik jelenet, hogy észre sem veszem, hogy visszajött, azon nevet, hogy én nevetek. Nem hitte volna, hogy erre a filmre veszek jegyet, mondja, végre valaki nem hiszi róla azt, hogy zsidó.

Az Andrássy úton megállunk enni. Csak egy előételt kérek, diétázom, mondom neki, valójában nincs pénzem. Áron sokáig telefonál a sarkon, ordít Gáborral. Lecsípek a tonhalsteakjéből, úgysem eszi meg. Áron idegesen az asztalra dob egy marék pénzt, húzzunk innen, elment az étvágya ettől a faszfejtől. Megcsókol az Oktogonon, nem pont így képzeltem, pedig sokféleképpen elképzeltem már az elmúlt pár hétben. A liftben, a tárgyalóban, a parkolóban. Hívunk egy taxit, megkér, hogy aludjak nála, van több szoba, úriember lesz, de ez a minimum, amiért nem figyelt rám rendesen a randin. Nem veszem be ezt az úriember dumát. Nálam úgysem lehet, mert várom, hogy a leendő óbudai garzonomba megérkezzen valami bútor, legalább egy szőnyeg, azon is tudnék aludni. Addig a szüleimnél alszom átmenetileg, Budakeszin. Négyszer elmondatom vele, hogy külön szobában fogunk aludni, közben sejtelmesen nézek, legalábbis próbálok.

A lakásába nem jutunk be, mert a másolt kulcsa nem nyitja a zárt. Belemegy, de nem fordul el. Éjfél van. Az eredeti kulcs a Balatonon maradt. Áron belerúg a falba, ez is a kurva Gábor miatt van, az arca eltorzul. Én a lépcsőn ülök csöndben, a szoknyámat illedelmesen helyezem el, lábam keresztben. Menjünk innen, keressünk egy hotelt vagy hostelt, mondja. A taxist megkérjük, hogy lassan menjen végig a rakparton, én a hosteleket hívogatom, Áron bemegy a hotelekbe érdeklődni, van‑e szabad szoba. Art Hotel, drága, de ő fizeti, én majd meghívom legközelebb egy borzasztó filmre. A recepciós csak Áron iratait kéri, magának nem kell, hölgyem, mondja. A prostiknak nem kell iratot adni, súgja a társa fülébe, de én is hallom. Idővel majd te is felismered őket, csak gyakorlás kérdése.

Hipertróf viszonyok a Balatonban

Már megint mozi, természetfilm a Balatonról, rajtunk kívül senki sincs a teremben. Egy busát mutatnak, közben mély hangú narrátor beszél. A Balaton anyagforgalmára ebben az időben az eutróf, illetve hipertróf viszonyok a jellemzőek. A szakértők egyetértettek abban, hogy olyan mértékű busatelepítésre a halászati szakma nem vállalkozhat, ami az eutrofizáció folyamatait megállíthatná vagy egyáltalán érdemben befolyásolhatná. Ránézek Áronra, mosolygok, jó trükk, hogy ilyen unalmas filmre hoz, lehet közben mással foglalkozni. Ő meredten nézi a vásznat, azt suttogja, hogy ez durva, bazmeg. Bekapok egy harmadik rágót, mocorogni kezdek. Tizenkét éves korom óta citromos Orbitot eszem, ha csókolózni készülök. Akkor tanultam meg egy tinimagazinból, hogy úgy kell csókolózni, ahogy az ember a csapból issza a vizet, ezért az első randim előtt fél órán keresztül lefetyeltem az általános iskola csapjából. Az egyik barátnőm mellettem állt a magazinnal a kezében, helyeselve bólogatott, és azt ismételgette, hogy szerinte így jó lesz. Eddig működött a rágó. Úgy látszik, most győz a busa.

A film után biciklivel legurulunk a Duna-partra, ő a sajátjával, én bubival. Az övé láthatóan drága darab, ilyenen szoktak ülni az ötvenes apukák a Kolosy téren, búvárruhában. Meddig kaptál kimenőt, kérdezte az egyik múltkor, ötig, válaszolta büszkén a másik, majd elstartoltak felfelé az emelkedőn. Gyakorlatilag egy helyben haladtak. Áron viszont gyorsan suhan előttem, ritkán néz hátra, nem beszélgetünk. A parton séta közben elmerengek, másfél méterről beleköpöm a három rágót az egyik kukába. Ez tetszik neki, felnevet. Megcsókol, de előtte a fülembe súgja, hogy nem ígér semmit. Nem válaszolok, a telefonomra figyelek, csörög, fél kézzel kinyomom a hívást a csók előtt.

Áron egy héttel később keres újra, addig mindennap félóránként néztem a telefonomra, hátha csak nem hallottam az új üzenetet, biztos érkezett valami. Munkahelyi meetingeken nevettem, ha vicceset mondtak, de kizárólag annyira, amennyire elvárt volt, a havi riport közben pedig sokat merengtem. Esténként Cindy Crawford tornavideóira guggoltam, aztán méregettem magam a tükörben, hogy lufi lett‑e az aszalt szilva fenekem. Egyik este azt hittem, hogy Áron írt, de csak az apám továbbított az államigazgatási e-mail-címéről egy mémet, az e-mail tárgya hihi, aláírása alatt ott a családbarát munkahely logó. Ezzel egyidejűleg egy barátnőm is küldött üzenetet, tokom kivan, írta, majd törölte. Másnap felkelek, csoszogok a kotyogóshoz, jön egy üzenet, épp krumpligombócot sütök, írja Áron. Elküldöm válaszként az apámtól kapott mémet, majd elindulok hajat mosni, fütyürészve. Ebből ma randi lesz.

Hatost azt mindig

Nagymarosi vendégház, az ablaknál ülök, egy mókust nézek, összevissza rohan, néha megáll dermedten, majd halad tovább, kedves kis mókus. Áron a szomszéd szobában alszik, tegnap végig nyomtuk az elvonulós klisét a bor, csipke fehérnemű, konyhaasztal szentháromságában. Viszketett a bőröm a szaténruhában, de gondoltam, hogy nem lesz rajtam sokáig. Tévedtem. Elmesélte a szülei húsz évvel ezelőtti válását beleéléssel, a végén sírt is. Én vigasztaltam, közben fél kézzel vakartam a hátamat. A bor és a zene valahogy mégis átfordította a hangulatot, és az lett, aminek lennie kell egy ilyen gyertyafényes vendégházban. A lejátszási listámon a harmadik szám következett, Áron félbehagyta a mondatot, és fél perc hallgatás után azt ismételgette, hogy nem hiszem el, hogy te ezt ismered, ezt a ritka albumot, majd úgy elkezdtünk csókolózni, mintha az életünk múlna rajta, majdnem levertem a szemüvegét az éjjeliszekrényről, a szép szemüvegét, néha nem veszi fel, azt hiszi, anélkül jobban néz ki, pedig mindenhogy jól néz ki, akár el is törhettük volna.

Megszegtem a hatos törvényt a tízparancsolatból. Ezt automatikusan elmondom gyónásokkor. Mennyire, szokta kérdezni a pap, nagyon, válaszolom szinte mindig. Múltkor csendben várakoztunk páran a gyónásra, a pap viccesen megjegyezte, hogy nekem sok bűnöm van, jobb, ha a többiek hazamennek, kár kivárni. Senki sem nevetett, pláne én, én még annyira sem.

Felveszek egy melegítőnadrágot a szaténsortra, és egy ronda fürdőköpenyt a szekrényből, majd kimegyek cigizni a teraszra. Úgyse lát senki. Arcszeszillata van a bőrömnek, vagy parfüm, valami fűszeres, amit Áron használ. Beleiszom a kávéba, ne ölj, azt mondjuk sosem szegtem meg, a katicabogarakat is ki szoktam menteni a Balatonból, a hangyákkal se kezdek semmit a lakásban, belesöpröm őket a szemetesbe, egyék csak meg a cukkini maradékát. Cserébe levihetnék a szemetet, de inkább nem rovom fel nekik. Kis ingyenélők, azt se tudják, hogy mi az a barter.

Ötször próbált felhívni a nagynéném, ez egy új szokása Teklának, mióta nyugdíjas. Szinte mindig visszahívom, közben összeszorul a gyomrom, remegtetem a lábamat az asztal alatt. A rászoruló első kerületi nyugdíjasoknak fenntartott klubba is bejelentkezett, évente két balatoni nyaralást finanszíroz az önkormányzat, szalmakalap, Crocs papucs. A nyaraláson van gyöngyfűző sarok annak, aki még lát, este tánc. Büszkén mesélte múltkor, hogy a farsangi buliban csak a csoportképhez kellett felvenni a maszkot, és ketten is felkérték csacsacsázni. Engem meg hetente kétszer felhív. Ha nem veszem fel, hív még négyszer, egy csörgetés percekig tart. Amikor rossz hírt mondok, úgy tesz, mint aki süket, vagy leteszi a telefont köszönés nélkül. Hívj, ha van valami jó hír, mindig ezt szokta mondani, ezért nagyon ritkán keresem. Nem ezért, de szívem szerint legfeljebb havi rendszerességgel beszélnék vele. Van, hogy azért hív, hogy elmondja, akciós a barna cukor a boltban, ilyenkor nagyon izgatott, és nem vágja rám a telefont akkor sem, ha rossz hírt közlök, például ha odaégett a pirítósom. Karácsonykor öt éve pohárkészletet kapok tőle, Mikulásra lejárt csokit. Szerencsére a tízparancsolat szerint csak a szüleimet kell tisztelnem, még jó, hogy nincs tizenegyedik parancs, a tíz is sok, folyamatosan megszegem. Nem volt ez mindig így, régen ünnepekkor, és csak szükség esetén találkoztunk, akkor viszont szívesen, imádtam a humorát.

A konyhapultról elveszek egy zsemlét, paprikát harapok mellé. Paprikamagok a földön. Abbahagyom a rágást, érzem, hogy beindult az emésztésem. Nagyot sóhajtok, a telefonomon rákeresek a környékbeli kávézókra, hátha ott használhatnám a vécét. Itt a hálószoba mellett van a zuhanyzós toalett, felkelteném Áront, és arra se vagyok felkészülve, hogy szembesüljön azzal a ténnyel, hogy a szervezetem ugyanazokra a folyamatokra képes, mint az övé. Egy lepukkant presszó van a vonatállomáson, ahhoz Áron autóját kéne használnom, hatalmas teknő, nem tudom, hogy milyen márkájú. Felmerül, hogy bemegyek az erdőbe, de ahhoz hideg van. Nem marad választásom, berohanok a mosdóba, halkan nyomom le a kilincset. Elterelésként a zuhanyzóban megeresztem a meleg vizet, a bojler hangja is fehér zaj, és tusfürdőt locsolok a kabinba. Ha megkérdezi, hogy mit csináltam, azt mondom, hogy zuhanyoztam, és az erős málnás illat minden kétséget kizáróan az állításomat fogja igazolni. A vécére ülök, és a megadott ponton krákogok, és nyomom a könyökömmel a lehúzógombot. Végül tényleg zuhanyzom, ha már megengedtem a meleg vizet. Kilépek a fürdőszobából, Áron az ágyon ül, faarccal a telefonját nézi. Basszus, motyogom félhangosan. Hova mész, kérdezem. Hugyozni, válaszolja. A kertbe megy, hallom, hogy fütyül pisilés közben… … …

Tartalom

Ajánlás

1

Felismered idővel

Hipertróf viszonyok a Balatonban

Hatost azt mindig

Rövid úton

Magassarkúval maraton és az ezerarcú eper

Lelki szegények

Tollászkodás

Konzhasó

Masszázsra se

Csirke-fogó

Kakaó és füldugó

2

Sütit

Nem fertőz

Extrém sport, sakk

Csuklanak és éheznek

Hercegnő és katona

A poszt

Váratlan árucikk

Pálinka, sült krumpli

Fátyol azért legyen

Naspolya, elipszilonnal

3

Bodzaszörp és ecet

Tiszta sor

Ecpec

Kömény, trappista

Frau Spíler

Galamb

4

Normális esetben

Ez nem gyakorlat

Hab

This is fine

Om

Kórházi eset

Révület

Dehát ez sajtos

Boldogú(l)j

5

A biztonság kedvéért

Bezzeg ő

Fogkő, hajpánt

Nulla húsz

Kutacsovics elvtárs

Tavaszi szél

Nicht vor dem Kind

Öt perc fenék

A nap is azért süt

Droidika és darált hús

A kötet kapcsán külön köszönettel tartozom Böröczki Csabának, Mirkó Annának, Kovács Attila Györgynek, Nagy Gerzsonnak, Surányi Z Andrásnak, Keömley Annának, Frivaldszky Bernadettnek és Kukorelly Endre író szemináriumának.

Magvető
Könyvkiadó és kereskedelmi Kft.
www.magveto.hu
www.facebook.com/magveto
magveto.kiado@lira.hu
Felelős kiadó Dávid Anna

Felelős szerkesztő Szegő János
Kézirat-előkészítő Tomka Eszter
Korrektor Balogh Emerencia
Borító Árvai Judit
Művészeti vezető Pintér József
Műszaki vezető Takács Klári

ISBN 978 963 144 620 3

Elektronikus verzió
eKönyv Magyarország Kft., 2025
www.ekonyv.hu
Elektronikus könyv Nagy Lajos

Felhasznált betűtípus:
Noto Serif – SIL OFL