Parti Nagy Lajos

Mauzóleum

Hat színdarab
– szemelvények –

Ibusár
Gézcsók
Mauzóleum
Bivalyszuflé
Az élet sója
Hulahop

© Parti Nagy Lajos, 2025

Ibusár

(zenés-táncos huszerett)

(1991)

Szereplők

Sárbogárdi Jolán, jegykiadó

Bajkhállóy Richard, huszárkapitány

Vargányai Gusztáv, állomásfőnök

Amália, gyámleány, hercegkisasszony

Kleisermann Mihály, jegyvizsgáló

Anyuska, Jolán anyja

Erzsi, büfés

Léopold főherceg, Amália gyámja

Talpighy gróf, muszka kém

Istensegitsy, agg közhuszár

Huszárok, kellő számban

Egy utas, utas

Jénai Pál, vasutas, egy hang nélkül

A játszóhely egy közepesen lepusztult vidéki vasútállomás, Ibusár megállóhely váróterme. Ugyanakkor konyha, operettszínpad, mikor mire van szükség.

Kétoldalt jellegzetesen ronda várótermi padok, a falon menetrend, plakátok, a padló olajos. Nyomott, realista tér. Szemben pénztárfülke üvegablaka. Mögötte iroda: tipikus hivatali helyiség, az a fajta egyenrideg, amin az „emberi” részletek – egy csipketerítő, egy poros, kopasz nyakú fikusz – csak rontanak. Íróasztal, irodaszekrény, lemezszekrény, páncélszekrény, olajkályha, két szék, a falakon plakátok, fénykép a „kollektíváról”, továbbá címer, Lenin-kép. Egy fogason vasutaskabát, vasutassapka. Itt a távíró, a szolgálati telefon, a hangosbemondó nagy szürke doboza a mikrofonnal és a kapcsolóval.

A darab kezdetekor kora reggeli félhomály, inkább félsötét van, szolid állomási zajok, szemafor cirpeg, telefon csönget egy picit. Kintről a kisváros hajnali zajai, kakas, kutya, vekker, a taszári busz. Perceg és hunyorog egy haldokló neoncső.

A távolban hangol valami nagyzenekar, netán megszólal a hangosbemondó MÁV-szignálja, mindez halk és esetleges, mint mikor fölszakadozik a csönd, olyan. S idekeverhetők egy nagyszínház, opera vagy operett előadás előtti zajai, székek puffanása, finom köhögés, ropiszacskó, ama közös lélegzet utolsó csengetéskor.

A zene különféle elbárgyult melódiák parafrázisa, egyik vezérdallama mindenképp a Magyar Államvasutak szignálja, az a bizonyos pályaudvari tá-ririrá-rárá.

Ami operettjelenet, az nagyon operett, nagyon habos és nagyon zenés, ami konyha vagy állomás, ami valóság, az nagyon zenételen, illetve annyira „zenés”, mint egy november eleji esős csütörtök Ibusár megállóhelyen.

Első jelenet

(Operett)

(Anyuska, Amália)

Anyuska

(Oldalt, valami sarokban, dobogón, hokedlin, mindenesetre a pénztárral ellentétes oldalon, a „konyhában”, érett, telt spirálfüzetből olvas föl, magának és nehézkesen. Külön fény nincs rajta, annyira látszik, amennyire lassan „kivilágosodik a szín”.)

Kivilágosodik a szín, aminőnek balján a főhercegi palota neobarokk sziluettje pompázik. A háttérben vörösen izzó csatatér pirosodik. Középen rózsabokrok keretezte pompás filagória, nád ozsonnázóasztalokkal és székekkel. Jobbra természet, valamint bővízűen csobogó kis csermelypatak helyezkedik el stéggel, türkizre festett kis kabinnal… (fölnéz, hangot vált) Joli! Jolika! Mindjárt fél hét. (ismét a füzetből) Épp kél föl a nap véres koronája. A palota kapuján Amália hercegkisasszony halad ki dresszben, köntösben, kezében szappan, törölköző, mitesszer…

(Már Anyuska szövege alatt megszólal a Nyitány, a süket, reggeli világosság bornírt és habos operettfényekbe vált át, s valamelyik ajtón, talpig operettben, belép Amália. Hercegi fürdőköpeny és dressz, koronás törölköző, a nyakában piros-fehér-zöld tollboa, lábán pomponos strandpapucs, ilyesmi.)

Amália

(énekel)

Ha füttyöget a kis madárka,

Én sem alhatom,

Fittyet vetek kis nyoszolyámra,

És promt elhagyom.

A resti mód, e honffy átok

Rossz fényt vetne rám,

Inkább egy jó nagyot kiáltok:

Jer fürdőruhám!

Ujjé a hajnal újra itt van,

Nem tétlenkedem.

E tiszta vízü kis patakban,

Itt az én helyem.

Rózsaujja itt van ujjé,

Ébred már a Hon,

Én pedig a gyöngyharmatban

Megtisztálkodom.

(Eltűnik, együtt az operettfényekkel, vaskos, reális jelenés.)

Gézcsók

(ollózat ál- és valódi dokumentumokból)

(1992)

Szereplők

Narrátor (NA)

Kosztolányi Dezső (KD)

Harmos Ilona (HI)

Radákovich Mária (RM)

Asszisztencia, ápolók, orvosok, technikusok: árnyak

A darab főszereplője a Narrátor, NA. Rezonőr, rendező, játékmester, egyszerre áll kívül és belül. A betegség előrehaladtával egyre inkább belül: ahogy lehet és ahol lehet, ő viszi a „halálos”, a beteg Kosztolányi szólamát, besegít a levelekbe, olykor helyettesíti az elcsukló hangú KD-t; a végén, KD gégemetszése, megnémulása után átveszi a szerepet, az ő hangja, esetleg mikrofonos, tehát gépi, idegen és kicsit torzított hangja vezeti föl a jegyzőfüzetek „halálszövegeit”. Öltözéke pl. azonos a főhősével, de figurájuk különböző, összjátékuk kicsit rájátszik az Esti Kornél-kettősségre; NA-é az írószerep, de KD az író. Felfoghatom úgy is, hogy NA egyre inkább belekeveredik a darabba, s a végére azonosul is KD-vel, már amennyire a „géphang”, illetve a figura elemi iróniája és távolságtartása engedi. NA tudja, mi fog történni, nem hisz, nem reménykedik, viszont éppúgy szorong a „hipochondrák”-tól, mint KD a valóditól. Az előadás „halálos” tónusa NA-n múlik, noha „reálisan”, míg csak beszélni tud, KD játssza el a lebomlást, a betegséget.

A főhős Kosztolányi Dezső, KD. Ő játssza el az élő, a rajongó, a szerelmes, a valódi Didét.

Harmos Ilona, HI, szintén hús-vér, valóságos szerep, sőt, valódi, reális szituációkba KD-n kívül csak ő kerül, a feleség.

Radákovich Mária, RM, a szerető, noha helyzete szerint főszerep, valójában csupán átmenet a „szereplők” és az asszisztencia között. Amit gondol vagy mondana, jobbára NA mondja el helyette. Szép, halovány, fontos és rokonszenves báb, nem annyira a jelenléte, mint a léte a fontos.

Az asszisztencia egy rádióstúdió és egy kórház segédszemélyzetéből áll; reális, valódi hang, van de valódi, hús-vér figura nincs közöttük, noha egyik-másik szükség szerint orvost játszik. Tulajdonképpen árnyak, baljós mozgások és surranások.

A színtér egy rádióstúdió a harmincas évek közepén, ahonnan élő, egyenes adásban színdarabot sugároznak. A berendezés tehát egyre-másra belógatott mikrofonok, őshangszórók, erősítők, szélgép, s más fura szerkezetek, melyek némelyike adott esetben röntgent, lézerágyút, tehát orvosi gépet „játszik”. Ugyanezen a stúdión belül egy polgári lakás roncsait, szigeteit láthatjuk, dohányzóasztal, fotelok, arrébb íróasztal, egy sarokban pianínó. Mindkét díszletsor reális, egymásba tolva mégis jelzésszerű, alkalmi és kevercs. Természetesen ez az őstechnika nem „él” (valódi mikrofonból csak a halálszövegek hangzanak a legvégén); arra való, hogy a szereplők időnként egészen pódiumszerűen a „mikrofonok” elé álljanak, de ez a tér lehetőséget ad az egészen naturális, színpadszerű játékra is. A játékstílus is ebből az alaphelyzetből fakad: egyszeri, alkalmi előadás, pódium, bizonyos színpadi elemekkel és megoldásokkal. A levelek, a „dokumentumok”, ahol csak lehet, e „mikrofonok” előtt hangzanak el, de a helyzet megengedi a mozgást, a tér szabad bejátszását. Bármilyen lehetséges színpadi és rádiós eszköz alkalmazható az utóbbiak javára, vagyis elsősorban hangok és mappák játszanak, s csak másodsorban testek, arcok és gesztusok, annyira, mint egy egyenes rádióközvetítésben. Úgy képzelem, hogy a játék visszafogott és harsány, mindenképpen kicsit elrajzolt, furcsa, irreális. Persze ez csak ajánlat, mindenesetre alanti változatot erre a térre és helyzetre próbáltam kitalálni és alakítani. Az asszisztencia, ha lehetséges, valami félig ápolói, félig technikusi öltözékben teszi a dolgát, így vagy úgy állandóan jelen van, idővel derül csak ki, hogy ez a vattamozgás, motozás nem annyira a felvétel, mint a játék, a „dráma” része, és ez utóbbinak rendelődik alá. A darab alapzenéje, úgy képzelem – már csak a Szeptemberi áhítat miatt is – Beethoven Sonata Pathétique-je, mehet gépről, de elképzelhető, hogy stílben maradjunk, egy unott, közepesen nyűtt zongorista is. A fentiek és a szövegbéli instrukciók közti ellentmondások az én figyelmetlenségemet dicsérik.

(Mikor „kivilágosodik” a „stúdió”, már szól Beethoven Sonata Pathétique-je, a darab alapzenéje. A pianínó mellett ül, félig a takarás homályában NA. Az előtérben RM-t látjuk egyedül [köt, horgol, hímez, olvas stb.], mikor kintről belép KD [árnyak, technikusok, ápolók természetesen most is, később is mindig lehetnek a színen, mint irreális vagy félreális szürke-fehér vatták, néma szemlélők].)

KD

Bocsásson meg… Ma érkeztünk a hajóval. Engedje meg, hogy bemutatkozzam…

RM

(felismeri az írót, zavarba jön) Magának nem kell bemutatkozni, magát mindenki ismeri.

KD

Kérem, ne mondjon ilyen közhelyeket… Mária!

RM

Honnan tudja a nevemet?

KD

Ne haragudjon. Meghallottam… jövet a Dunáról egy férfi… a férje azt mondta magának: Mária.

RM

Nincsen itt, kérem, a férjem.

KD

Pardon, pardon. (zavartan toporog, esetleg megkérdezi, hogy „szabad leülnöm?”, de nem ül le, hanem mappástul odaáll az egyik mikrofon elé, miközben:)

NA

(közbevág a pianínó mellől; szövege alatt, mint korábban is, végig szól a zene, némileg klimpírozva, szaggatottan, mint mikor valaki unottan gyakorol. Míg beszél, RM föláll, észrevétlenül eltűnik a színről.) …satöbbi …satöbbi. (rájuk mutat, rájuk legyint) Meglátni és megszeretni, ahogy mondani szokták. Vagy csak azt hinni, hogy megszerettük. Dehát nem mindegy? Hisztérikusan, kétségbeesetten akarni a „szerelmet”, mert kevés van hátra. Mert mindig kevés van hátra, hölgyeim és uraim. (a közönséghez fordul) A történet, amit hallani fognak, ahogy az igaz történetek általában, igencsak banális. A szerelemről szól, és a halálról. (itt ér mikrofonközelbe; megkocogtatja, s mintegy próbaképp ismétli:) És a halálról. Hősünkről mi egyebet mondhatnék elöljáróban, mint hogy „egyedüli példány”, „nem élt belőle több, és most sem él, s mint fán se nő egyforma két levél, a nagy időn se lesz hozzá hasonló”. Egyedüli példány tehát, úgy is, mint az „ember” általában, és úgy is, mint író, sikeres, megbecsült író a harmincas évek Magyarországán, ki élete utolsó éveiben szájában a halállal… (megáll, körülnéz, s odaballag egy szélső mikrofonhoz) …dehát hallani fogják.

HI

(bejövet KD-t keresi) Dide! Hol vagy, Dide? Már mindenki keres.

KD

A fürdőszobában, Manyikám, gyere csak be egy pillanatra!

HI

Mit csinálsz, hol maradsz ilyen sokáig?

KD

(mintha tükörben, a mikrofonban „nézegeti” az ínyét) Nézd csak, mi ez a piros itt az ínyemen?

HI

Tényleg piros. Fáj?

KD

Érzékeny.

HI

Mutasd meg holnap a fogorvosnak!

KD

(ujjal húzza le az alsó ajkát, úgy mondja:) Rákom van.

HI

Gyere, kérlek, holnap megnézeted.

KD

Rákom van, Manyikám.

HI

(erőltetetten nevet) Persze, rákod. Hipochondrákod. (húzná ki a férfit a színről, de az nem mozdul) Mutasd még egyszer! Most mintha halványabb volna. Egész halvány. Holnap megnézeted. Nem lesz semmi bajod. Este majd öblögetjük kamillával. És ne dohányozz annyit.

KD

Jól van, menjél, mindjárt jövök.

(KD ül a helyén, a saját mikrofonjánál marad; HI háttérbe vonul; NA járkál a színen, lopva vizsgálgatja az ínyét a mikrofonokban, közben „bemozdul” a színpad, sürögnek az árnyak, csoportosulnak a mikrofonok körül, szétválnak, stb.; valami baljós, furcsa koreográfia a továbbiakban; mondatok, töredékek hangzanak el, egyedül KD „statikus”, különben minden és mindenki mozog. Két év pereg le így, két évet imitál ez a jelenet, orvostól orvosig, Budapesttől Stockholmig. A lényeg, hogy hangban működjék, a látvány és a mozgás ennek rendelődik alá.)

O/Orvos/1

(KD-höz) Semmi ok, kérlek, az aggodalomra. Igen jól tanácsolta a nagyságos asszony, öblögessed csak tovább kamillával…

O2

Pokolkőégetés. Azért majd egy pokolkőégetéssel megpróbálkozunk…

O3

(az előtte elhaladó, egyébként végig mozgó, keringő HI-nak) Ne egyék keményet a mester. Semmi olyat, ami dörzsöl, ami izgatja a nyálkahártyát. S próbáljanak meleget tenni rá… … …

Mauzóleum

(színmű)

(1995)

Szereplők

Rigó János

Kokker Lajos

Hamuhó Ödön

Lapos Elemér

Ischler József

Ischler Józsefné

Paparuska Károly

Rásó Dezső

Cseleszta Béla

Lindauer Mari

Szevics Aranka

Klumpet Ferencné

Játszódik tegmanap – valamikor ’86 és ’94 között –, a magyar jelen félmúltjában Budapesten, egy átlagosan lepusztult bérház belső udvarán, körfolyosóin és kapualjában.

A játszótér U alakban öleli körül a nézőtér első harmadát, negyedét. Szemben és kétoldalt emelet-félemelet magasságban függőfolyosó lakásokkal, közös vécével. A két sarokban lépcsőházi lejárat, mely a kapualjba, azaz a színpadra vezet. Lomok, kukák, postaládák, homályos szerelvények. A színpad szélén három lépcső visz le egy masszív vasajtóhoz, egy trezor és egy légópinceajtó keveréke, mellette tűzoltóláda homokkal.

Éjszaka van, december eleje van, az év mélye van, s csak annyi fény, amennyit a játék és a történet követel, illetve megenged.

Első rész

Első jelenet

(Késő este. A kapualj sötét, a függőfolyosókról, a csukott lakásajtók alól kékes fény, tévé, bizonytalan zörejek, kis zajok. Slafrokos, valószerűtlenül sovány nő jön ki az egyik közös vécéből, szájában cigaretta, hóna alatt vécépapír-guriga. „Lebegő rémalak”. Végigvonul a folyosón, eltűnik a kapu fölött. Mintha a Szabadság-szobor nőalakja vonulna szellemvasúton.)

Kokker Lajos

(inkább halljuk, mint látjuk, kinyitja a vasajtót, föltámolyog a lépcsőn, zihál, ökrendezik. Némi füst a nyomában, vöröses fény és vaníliaszag)

Rigó János

(lentről, fojtottan, rémülten) Gyere vissza! Azonnal visszajössz!

Kokker

Én ezt nem csinálom. Ilyet nem lehet csinálni.

Rigó

Mér? Fejbe lőni, azt lehet? Belehangtompítózni a másikat a piskótába lehet? Azonnal bejössz, és bezárod az ajtót!

Kokker

Nem jövök. Vedd lejjebb azt a szart! Kigyullad a hajam.

Rigó

Ide figyelj! Oda akarsz kerülni melléje? Mondd meg, ha oda akarsz!

Kokker

(motyog) Nem oda akarsz…

Rigó

Na. …Pár óra alatt készen van. Nyoma se marad. Híre-hamva. Gyerünk! Visszajössz, és becsukod az ajtót. Azt akarod, hogy meglásson valaki?

Kokker

Te tiszta őrült vagy, Rigó. Tiszta őrült.

Rigó

Igen? Mer teszem a szívességet? Mer eltakarítom a vandál munkádat?

Kokker

Ki mondta, hogy intézzem el?

Rigó

Ki mondta, hogy tegyük a sütőbe?

Kokker

Azt csak úgy mondtam. Viccből. Én ezt nem csinálom. Megfulladunk ott benn. …Még mielőtt elégne.

Rigó

Kuss! Nem ég el. Elhamvad. Lejössz.

Kokker

És ha nem? És ha nem elhamvad, hanem kigyulladunk?

Rigó

Ne szarj be! Azért van a szisztéma. Meg a technológia. Én ezt ismerem, mint a tenyeremet. Azt hiszed, nem? Mesélhetnék… Hajnalra karamella lesz. Kátrány. A szemét strigója… Most legalább megkapta. …Idejönni, aztán zsarolni? Fenyegetőzni? Egy Rigóval?! …Hallod, hogy gyere már le?! Ha én kibírom, te is kibírod.

Kokker

Várjál! Muszáj szellőztetni. …Te, ez már annak a szaga?

Rigó

Mit hogy annak? Mit tudom én, minek. A tortalapnak, annak. Világos?!

Kokker

Akkor vedd lejjebb a sütőt! Miből vagy te, bazmeg? Azbesztből?

Rigó

Mit lejjebb? Itt akarsz ülni holnap estig? Még följebb kéne nyomni, csak félek, hogy nem bírja a relé. Mégiscsak sütő, nem pedig…

Kokker

Mi nem pedig?

Rigó

Az. Hogy ez mégiscsak cukrászat… ha nem vetted volna észre.

Kokker

Na ugye. És ha nem bírja… a relé? Honnan veszed, hogy bírja, mi?

Rigó

Onnan veszem. Onnan. Úgyhogy pofádat befogod. Ha élve ki akarsz kerülni innét, azonnal bejössz. Hallod, te, te vérbarom!

Kokker

Te nem ember vagy, bazmeg, hanem egy eleven… izé… egy nem ember…

(Kintről, az utcáról zajok, távoli röhögés, káromkodás, kutyaugatás. Kokker lemegy, berántja maga után a vasajtót. Fölsír egy csecsemő.)

Bivalyszuflé

(komédia)

(2012)

(köszönettel Anders Thomas Jensennek)

Szereplők

Pepets,

Kapauer,

Macila,

Kiscián, gengszterek

Tapaczkyné, bárónő, volt bába

Stüszev, helyi orvos

Helmutsenkó, rendőrfőnök

Helmunffy, polgármester

Fitti Poldi, főgengszter

Játszódik az ukrán–osztrák határon, a mindenkori napjainkban.

Első rész

1/1

(Vaksötét.)

Kiscián

(kintről, suttogva) Ki a brennerem az a Sali? Ki van írva itt is, meg a parkolóba is…

Pepets

Nem sali, „Sale”. Annyi, mint „eladó”.

Kiscián

Ukránul?

Pepets

Megfogtál, Kiscián. Inkább osztrákul.

Kapauer

Most nyelvóra lesz, vagy bemegyünk? Kurvára fáj ugyanis, ha az embernek haslövése van. Egy óra gyaloglás után…

Macila

Vigyázat, háromra bemegyünk.

Kiscián

Hé! És ha van itt valaki?

Macila

Az csak volt. Annak annyi, kiscicám.

(Kintről szétlövi a zárat, majd berúgja az ajtót, teliholdnyi fény esik be, erdőzúgás, békák, természet.)

1/2

(Sötét.)

Pepets

Zárva volt, Macila?

Macila

Honnan tudjam? Szétlőttem, berúgtam, attól fogva nyitva van.

Pepets

Csak mer ha zárva volt, az pluszban egy betörés a számlánkon.

Macila

Ez mér betörés?

Pepets

Na mér? Csakér. Ráadásul ugye fegyveres, mint azt az egész falu hallotta…

Macila

Nekünk már nem mindegy? Porig égetni egy tök menő fitneszklubot, az csak húzósabb…

Kapauer

Meg elhozni egy bőrönd kest, ami a tisztelt megbízónk jogos tulajdona.

Kiscián

Csak volt.

Pepets

Akkor se mindegy. Pont azért, mert mindenki minket keres. És mostantól nincs lövöldözés. Nuku. Érted, Macila?

Macila

Értem. Világít végre valaki?

Kiscián

Én tök lemerültem az erdőben.

Pepets

Én is. Dohányzók, keressetek öngyújtókat!

Macila

Az a baj, hogy sötét van…

Kiscián

Meg büdös… égésszag… lehet, hogy fantáziálok. Nem lehet, Macila?

Kapauer

(belebotlik valamibe) Na! Csak van valakinek egy libafos öngyújtója! Ugye ha a telótok beszarik, sehol se vagytok?! Egy wellnessbordélyt fel tud gyújtani a piromániájával, de világítani nem tud. Tököljetek csak nyugodtan, legfeljebb elvérzek. A fasznak se fogok hiányozni. Magamnak se. Senkinek. Egész rohadt életemben mindenbe csak beleakadtam… Mi lesz már? Az is lehet, hogy meg vagyok vakulva…

Macila

Na ja. Mind a négyen meg vagyunk…

Kapauer

Akkor legalább egy fakjú elemlámpa mér sincs nálatok…

Pepets

Hagyjál az elemlámpával, Kapauer. Ott maradt az autóban.

Macila

Az autó meg a krokodilos mocsárban, mint a filmeken.

Pepets

Milyen krokodilos?

Macila

Alpesi. Oda volt írva. Vigyázat alpesi krokodilok.

Kapauer

Akkor pláne nem kellett volna, hogy belelökjétek.

Pepets

De igen, Kapauer. Kellett volna. Még jó, hogy nem hagyunk magunk után egy lerobbant, véres autót! Tele golyónyomokkal. Meg ujjlenyomattal. Fogod?

Kapauer

Fogom.

Macila

Különben is, együtt löktük.

Kapauer

Én nem löktem, már bocsánat. Én menni is alig tudok. Nemhogy lökni!

Kiscián

Prrrűű… Nem volt semmi! Én még ilyen izét, mocsarat se láttam soha, nemhogy krokodilt… Mi meg tök lazán ott toporogtunk a közvetlen közelében. Mit sem sejtve. Ugye, Macila?! Bugybugybugy, így merült el… majd bepipiltem. Mint egy ezüstmetál bivaly. Megették a krokodilok. Megjegyzem, akkor három doboz kaviáros csipszemet is megették! Ráadásul a zorrós punga is az autóban maradt. Haragszol a zorrós pungámért, Macila?

(Valami elsuhan a sötétben, Macila odapörköl egy rövid sorozatot.)

Pepets

Na!!! Én nem értem, ez mi a fasznak kell!

Macila

Én meg azt nem értem, fasznakozni minek kell. Csúnyán beszélni…

Kapauer

Kiscián, most már csinálj valamit a Macila tesztoszteronjával!

Macila

Jó vicc! Megmozdult, odalőttem. Bocs. Akkora vasziszdasz? Inkább keressünk valami villanykapcsolót! Sötétben az ember könnyebben ideges… ha macskát lát.

Pepets

Veszem észre. Mit akarsz a villanykapcsolóval? Hogy följöjjön a faluból az összes mutyipista polgárőr? Neked van tele a bőröndöd mindenféle kütyüvel. Nincsen valami olyan, ami világít?

Macila

TNT, világító gránát… De ha nem tűnt volna föl, ez zárt tér. Bár ha úgy gondolod, folytathatjuk az esti kis műsorunkat.

Pepets

Nem gondolom úgy, csak sötét van. És a Kapauert le kellene végre fektetni.

Kapauer

Ne fáradjatok. Már fekszek. Nem tudom, min, de fekszek.

Kiscián

Éljen! Megvan az öngyújtóm. Csak becsúszott nekem…

(Az öngyújtó fényénél nagy konyha, pókháló, leszakadt vakolat. A berendezés ép, de kormos, itt-ott megégett.)

Pepets

Add ide! (körbejár) A szűzmária péniszét! Ez nem semmi.

Kiscián

Mér, mi ez?

Pepets

Ez egy konyha, Kiscián. Méghozzá valami jobb étteremé. Az annya! Tiszta luxus. Mindig ilyent akartam.

Kiscián

Te? Minek?

Pepets

Annak. Séfnek. Csak te nem tudod, mi az a séf.

Kiscián

De tudom. Szakács.

Pepets

Szakács?! Nem semmi. Nyolc sütő, infra… pizzakemence… egy csomó mikró…

Macila

Csak kicsit leégett.

Kiscián

Egy hangyányit. De inkább csak kormos.

Kapauer

Na, sájszesz dolóresz, a legjobb helyre jöttünk… Nem hiszem el, bazmeg. Csöbörből vödörbe.

Kiscián

Úgy érted ezt is felgyújtották?

Macila

Mér, mit gondolsz? Majd magától? Sok volt a napsütés?

Kapauer

Pepets, mit csinálsz ott kinn?

Pepets

Körülnézek. Hogy van-e villanyóra.

Macila

Most meg minek a villanyóra!?

Pepets

Csaknak… itt van… Hoppá!

(Csilingelni, világítani kezdenek a mindenféle sütők, gépek, nyitott ajtajú hűtők, megrémülnek.)

Kapauer

Mi a koszmóm ez?

Pepets

Az, hogy van áram.

Kapauer

Kapcsold le! Nem te mondtad, hogy feljön a falu?

Pepets

(ismét sötétet csinál) Oké. Itt maradunk. Elveckelődünk. Mindig szerettem konyhában aludni…

Macila

Én is. Egy leégett, büdös, macskaleprás konyhában. Mikor indulunk reggel?

Pepets

Semmikor. Hova induljunk autó nélkül, mi? A Kapauer haslövésével.

Kapauer

Avval nem kell törődni…

Macila

Nem kellett volna az autót, ugye…

Pepets

Ugye mi?

Macila

Az, hogy szerintem kár érte.

Pepets

…ami a te dolgod lett volna, hogy elvigyen még kétezer kilométert? Azér kár? Azér a kibaszott használt szarér a lukas hűtőjével?

Macila

Nem lehet egyszer a kibabrált büdös életbe kakit mondani?

Pepets

Kakit!? Agyam elrepül! Még egy ekkora köcsögöt!

Kiscián

Nagyon szellemes vagy!

Kapauer

Még jó, hogy a bőrönd megvan.

Macila

Hagyjad, Kiscián, jó a hímmacsó lelkének, ha buzizik.

Kiscián

Haragszol a pungáért?

Macila

Nem haragszom.

Kiscián

Nagyon frankó jelmezek voltak. Csupa selyem. Most itt szerintem úgyse tudnánk hordani, nem?

Macila

Lesz másik.

Kiscián

Spanyolban. Nagy szállodában.

Macila

Apartmanban.

(Elvackolódnak valahogy, Macila és Kiscián már most elhúzódnak az étteremrészbe, tehát kívül vannak a színpadon.)

Az élet sója

(öt etűd, két színész ötször, avagy átrium-klorid)

(2013)

Szereplők

Férfi

Nő

(Első ötöd)

PÁLYAUDVAR

(Nagyvárosi pályaudvar, FÉRFI, NŐ a peronon, egymást átölelve, összetapadva.)

Férfi

Mennyi időnk van még?

Nő

Nem tudom, szerelmem. Kevés. Ne pazaroljuk el. (szorosan hozzábújik, kicsit mintha fuldokolna)

Férfi

Kábé hét perc. Persze ha járna az óra, bírna tervezni az ember…

Nő

Ne tervezz, ölelj szorosan! Ne engedj el! (az arcát a férfi melléhez fúrja, furcsán mozog a háta, nem lehet eldönteni, milyen állapotban van)

Férfi

Ölellek, naná. Persze mért járna pont most az órájuk? Ha egyszer soha a kibasszus életben nem működött. Soha. Már a gyárból így jött ki, álló óraként. Hogy le volt merülve az elem.

Nő

(sóhajt)

Férfi

És tudod, mit? El se jut a nagy agyukig, hogy ki is lehetne cserélni. Mármint az elemet. Hihetetlen. Nem? Persze dohányozni nem lehet. Elem nincs, rohad körülötted minden, de dohányozni tilos. Még jó, hogy csókolózni lehet.

Nő

Igen…

Férfi

Olvastam, hogy valahol Észak-Angliában betiltották a pályaudvaron a csókolózást, annyian késték le emiatt a vonatjukat. Nem áll meg az eszed?

Nő

Szeress engem!

Férfi

Szeretlek. Képzeld csak el, idejönne egy gyökér vasutas, hogy ne csókolózzunk. De ám betakarnám, ne félj. Szó nélkül. Az óra nem jár, és ilyennel jönnek? Itt helyben földre vinném. Egyből. Na és ha dohányzok? Veszélyesen élek, kész. Máshogy rohadtul nem érdemes! Nyuszim! Mondj már valamit!

Nő

Szeretlek. Te nem is dohányzol.

Férfi

Csók közben? Naná. …Vicceltem, különben se. Tudod, ki proli dohányozni! Én is szeretlek. Ájlávjú. Csak fölkaptam a vizemet az állapotokra. Fú, hogy csókolsz! Konkrétan csak a szádból tudok levegőt venni… annyira.

Nő

Annyira, mint testnek a kenyér?

Férfi

Még annál is jobban. Ki se merem mondani… Én ezt nem fogom kibírni. Fölfoghatatlan. Száznegyvennégy teljes óra nélküled. Tegnap óta napjában hússzor kiszámolom…

Nő

Öt nap mér száznegyvennégy óra?

Férfi

Mert hat nap, kicsi nyuszikám. Hat.

Nő

Már hogy lenne hat?

Férfi

Úgy. Hogy te úgy tájékoztattál, hogy hat.

Nő

Én? Az nem lehet.

Férfi

Akkor szerinted én honnan szedtem?

Nő

Nem tudom. De hát az öt kevesebb, nem?

Férfi

Naná.

Nő

Örülsz, hogy öt?

Férfi

Még fel sem tudom fogni, hogy csak öt.

Nő

Csak?

Férfi

Úgy csak, hogy csak százhúsz óra. Persze az is baromi sok. Egy komplett örökkévalóság.

Nő

Ezért nem kell mindent kiszámolni! Percekre osztani. Utálom a számokat.

Férfi

Én is, nyuszikám. Ridegek. Kérlelhetetlenek.

Nő

Ezt pont te mondod?

Férfi

Én, mert én full tudom, miről beszélek… a számok azok…

Nő

Akkor most ne beszéljünk… (hosszú csók)

Nő

Itthon akarok maradni.

Férfi

Ne is mondd! Őrültül jó lenne. De ha egyszer nem lehet…

Nő

Mért ne lehetne? Nem megyek, és kész. Itt maradok.

Férfi

Ugyan, nyuszikám! Le van szervezve, be van fizetve!

Nő

Nem érdekel! Úgy van, ahogy mondod. Éljünk veszélyesen.

Férfi

(magához szorítja, felemeli a NŐ állát) Éljünk, igazad van. De én ezt nem követelhetem tőled. Hogy az idióta mítingem miatt te is szívjál. Te csak menj el most már, és érezd nagyon jól magad.

Nő

Mindennap felhívsz?

Férfi

Persze, majd telózunk. Éjjel-nappal. Le se teszem.

Nő

Kár, hogy fönn a pályán nem mindig tudom felvenni.

Férfi

Hát, effektíve siklás közbe nem… mondjuk, azt nem is tanácsolnám. De majd tartasz pihenőt. Majd hívsz szépen a liftből.

Nő

Már alig várom.

Férfi

Na látod, mondom!

Nő

Alig várom, hogy hívjalak.

Férfi

Én is, kicsim…

Nő

Szeretsz?

Férfi

Imádlak.

(Hangosbemondó: Értesítjük az utazóközönséget, hogy az Ábrahám Pál Expressz Bécs–Innsbruck–Salzburg irányába műszaki okok miatt 15 perccel később indul a 3. vágányról. A késésért szíves elnézésüket kérjük.)

(Nagy csönd.)

Férfi

Agyam eldurran. Hát ezt hogy képzelik, de tényleg. Tizenöt perc… tizenöt perc…

Nő

Kaptunk tizenöt percet! Hihetetlen.

Férfi

Az.

Nő

Ilyenkor jövök rá, hogy az univerzum mennyire jó fej dolog, csak gondolsz valamire, és… Tudod, hogy az idén a Ló éve van, és ez azt jelenti, hogy ha jól kívánsz, akkor… Jól kívánsz?

Férfi

Naná. El se akarom hinni. Most van negyvenhárom, ez azt jelenti, hogy óra nullakor… Csak óra nullakor. Tizenhét perc. Fel tudod fogni?

Nő

Naná hogy fel. Szeretlek. Ölelj át. Szorosan. (hallgatnak)

Férfi

Most mi van? Nem is örülsz?

Nő

Én? Inkább te nem örülsz.

Férfi

Ezt meg honnan veszed?

Nő

Onnan, hogy amikor bemondták, megállt a nyelved a számban.

Férfi

Csacsi vagy? Megállt örömében.

Nő

Ne mondd azt, hogy csacsi. Valami normális szót mondjál.

Férfi

Nyuszi. Szerintem inkább te nem örülsz. De semmi baj, értem, fölfogom, hogy van ilyen. Az ember beállítja magát, hogy ekkor és ekkor, aztán egyszer csak…

Nő

Egyszer csak kap még negyedórát a szerelmével?

Férfi

Ne forgasd ki! Én általában egy jelenségről beszéltem…

Nő

Szerintem most te magadból indulsz ki. Nem inkább te várod, hogy induljak már?

Férfi

Eszednél vagy? Hogy várnám, édes nyuszi, hogy várnám!?

Nő

Mit tudom én. Például hogy nem dobtál be elég pénzt a parkolóautomatába.

Férfi

Ki a púpomat érdekel a gyökér automatájuk? Különben sincs több apróm.

Nő

Az nekem sincs. Euróm van.

Férfi

Negyvenöt van. Most jár le. Minden rohad, de fél perc, és az ellenőr ott van. Ezek ott ólálkodnak éjjel-nappal, nekik persze nem fogy ki az elemjük.

Nő

Ha gondolod, akkor…

Férfi

Nem gondolom. Csókolj meg. Nem csókoltál meg másfél perce.

Nő

Ahogy te sem csókoltál meg.

Férfi

Mondom, hogy meg vagy bántva. Nem tudom, ugyan mért, de meg. Állandóan ez van, hogy…

Nő

…kaptunk ajándékba egy kis időt, te meg ezzel jössz, hogy így megbántva, meg úgy. De most már lassan tényleg meg is leszek.

Férfi

Nincs itt semmi jövő idő. Te már most meg vagy.

Nő

Nem vagyok. Ezt megint projektálod.

Férfi

Tényleg? És mi az, hogy megint? És mit projektálok, ha szabad kérdeznem? Azt, hogy te egy ilyen hülyeségbe, egy semmiségbe belevetítesz komplett mit tudom én, miket?

Nő

Pont erről van szó, én nem vetítek bele semmit, de te jól tudod, hogy ha belevetítenék, akkor lenne mit…

Férfi

Na jó, ezt ne. Ezt már rég lezártuk.

Nő

Mit?

Férfi

A lennemit. Minden régi ügyet. Félreértést. Előéletet.

Nő

Én is azt hittem…

Férfi

Ne múltidőzzél, jó, hanem higgy nekem! Csókolj meg szépen, és hagyjuk ezt abba. Nem igaz, hogy nem érzed, hogy szeretlek! (magához vonja a NŐt, csókolóznak) Őrület, milyen íze van a szádnak.

Nő

Milyen?

Férfi

Forró havasi málna.

Nő

Ne így! Szebben mondd!

Férfi

Mit szebben?

Nő

A málnát. Úgy mondtad, mint egy férj, aki le akarja rázni a kis asszonykáját.

Férfi

Lerázni? Nyuszicsibém, itt lennék, ha le akarnálak rázni? Már rég kimentem volna…

Nő

A kocsihoz, ugye? Tudtam, hogy erre gondolsz, csók közben is. Hogy odatűzik a mikuláscsomagot.

Férfi

Tűzzék, nyuszika, tűzzék. Minek van odabent a jogi osztály? Ha összejön tíz-tizenkettő, odaadom nekik, intézzétek el, és kész. Legföljebb morognak, hogy mért nem sofőrrel járok. Na mért, mert nem vagyok egy… mindegy, nem untatlak, hogy nevet mondjak.

Nő

Te mondtad a múltkor, hogy megbüntettek.

Férfi

Akartak, nyuszika, azt mondtam, hogy akartak.

Nő

Gyere, szaladjunk ki együtt, dobjunk be még egy kis aprót! Legalább addig is együtt vagyunk, nem?… Ahelyett, hogy összevesznénk.

Férfi

Itt is együtt vagyunk. Nem én akarok összeveszni.

Nő

Jó, akkor menjünk, gyere…

Férfi

És a csomagok? A léc? Szorri vagyok, de ez egy vagyon, már bocsánat…

Nő

Akkor…

Férfi

Akkor csókolj meg! Mondom, hogy leszarom a gyökereket, csomagostul. Csinálják meg az órát! Nincs aprónk, kész.

(Szenvedélyes csók, úgy tűnik, mintha kibékülnének. Csók közben a férfi benyúl a NŐ farzsebébe, úgy húzza magához.)

Nő

Na, lehet, hogy mégis van?

Férfi

Mi?

Nő

Apró. Vedd ki, hátha pont elég.

(A férfi kivesz valami aprópénzt a NŐ farzsebéből.)

Hulahop

(színmű)

(2013)

(köszönettel Percy Adlonnak)

Szereplők

Majmók Dianna, 35 éves, alkalmazott a Luciditas Temetkezési Kft.-nél

Heirat Lehel, 31 éves, vonatvezető a földalatti vasúton

A darab Dianna kicsi lakótelepi lakásában, a városi földalatti vasúton, valamint a Luciditas Temetkezési Vállalat helyiségeiben játszódik, lényegében a mindenkori „itt és most”-ban.

A játéktér kis fény- és díszletváltoztatásokkal, de ugyanaz: hol peron a földalatti vasúton, hol földalatti vonat belseje, hol Dianna lakása, hol „humán-előkészítő” (öltöztető-mosdató helyiség) a Luciditasnál.

1. kép

(Este, hétköznap, Dianna lakása)

(Mialatt a nézők beülnek, Dianna már a színen. Hulahoppozik, le-leejti, szenved, bár ha sikerül kicsit is a derekán tartani a karikát, felvidul, szinte élvezi. Közben pl. pilótakekszet, kakaós mini croissant-t majszol. Mackónadrág, lófarok, izzadtan fénylő, sminktelen arc. Megy a tévé, zene szól, liheg, dudorászik, de lényegében néma jelenet.)

2. kép

(Napközben, hétköznap, Dianna munkahelye)

(A Luciditas Temetkezési Vállalat helyiségeiben, Dianna haja lófarokban, munkaköpeny van rajta, tesz-vesz, szemfedőket hajtogat, koporsót tol, gépel, adminisztrál, telefonál – dolgozik. Ez is néma jelenet, mintha üvegen át látnánk.)

3. kép

(Este, földalatti vonat kocsija)

(Dianna ül a földalatti vasúton, a hangszóróból dallamos, színészies férfihang, Lehel hangja mondja be az állomásokat, pl. „Széchenyi fürdő következik, az ajtók a bal oldalon nyílnak”. Egyre gyorsabban sorolódnak az egyik vagy másik vonal megállói, előbb a valós helyzet szerint, majd keveredve a létező és a nem létező állomások nevei. Nagy összevisszaság, egy szürreális, mennyei hangkevercs Lehel amorózóhangján.)

4. kép

(Késő este, földalatti és Dianna lakása)

(Dianna elrévedve, élvezettel hallgatja az állomás-áriát, aztán lassan eldől, a metróülésről azonnal rádől az ágyára, magára kaparja a takarót. A hang búg és gurgulázik, a bemondott állomások és szövegek teljesen elszabadulnak. Aztán egyszerre kikapcsolják a hangszórót, „Fájront”, morogja a bemondó, és megszívja az orrát. Szusszan a vonat, megáll a motor. Dianna elalszik.)

5. kép

(Késő este, földalatti vasút peronja)

(Lehelnek ez volt az utolsó járata, kászálódik ki a fülkéből, nyújtózkodik. Operettesen csinos fiú, mégis van benne valami félszegség, lepattantság, vállán műbőr táska. Dúdolgat: „Sususugabébi, cukicukibébi, maradjááál velem…”)

Lehel

(megszólal a mobiltelefonja) Szia… Mit hol vagyok? Most végeztem. …Hát ne várj meg, Cukibébi. …Bocsánat, nem vagy cukibébi. Persze. Hildegard vagy. …Nem kell hányszor mondanod. Bocsika… Feküdj le nyugodtan. Jó éjszakát. …Sietek. …Dehogy megyek sehová! Gondolkozzál! Hova mennék, mindenem? Dög vagyok… Persze hogy. A te dögöcskéd… Naná, majd kié…

6. kép

(Napközben, Dianna munkahelye)

(Temetkezési büfé, sötétített tolóablaküveg, annyira nyitva, hogy kiférjen rajta egy pohár és egy szendvics. Dianna sötétszürke munkaköpenyben, haja lófarokban, a lábán klumpa. A büfésnőnek beszél, aki nem látszik. Beszél és eszik, szendvics, habos sütemény, kávé, pogácsa stb.)

Dianna

Hihetetlen, hogy milyen forgalom van itt. Mint a tecsóban. Mára még öten vannak vissza, és mind koporsós lesz, úgyhogy nem nagyon lehet kamuzni, igaz, nem is szoktam, szegényeket legalább most ne kúrja át az ember, akármennyire mindegy is már ezeknek.

Tudod, néha kifejezett szobrásznak vagy minek érzem magam, komolyan. Mint a viasz a Madame Tussaud-nál, olyan a testük, hűvös, engedelmes. Akár hiszed, Erzsike, akár nem, engem megnyugtatnak. És tudod, mért? Mert nem kell félni tőlük. Mert az élő test mindig akar valamit, valami mást, soha nem olyan engedelmes, soha nem olyan finom, mint az én kuncsaftjaim.

Egy halott, az mindig elegáns. A legótvarabb is, szegény.

Ezeknek máma vissza van a teljes átmosás, smink, öltöztetés. Két fiatal, három öreg. Még jó, hogy nem fordítva. Bár ez már majdnem fordítva van. Megmondta a Lux úr, ha végleg fejre áll a korfa, akkor itt cudar világ lesz, a rengeteg megrendelés dacára is cudar. Vagyis meg fogok élni anyagilag a melómtól, de fiatalon meghalok. Ezt jelenti, ha fejre áll a korfa. Ez egy demográfiai közhely. Amióta te vagy itt, sokkal jobb a képviselőfánk. A minyon is, de az nem sokkal.

Értem én, de azért föl nem fogom, mire dob mindenki egy hátast, amikor megmondom, hol dolgozok. Meg pláne, hogy mit. Érzem a tekintetüket a tarkómon, ha megfogok az ábécében egy mélyhűtött csirkét vagy valamit. Libamájat. Mert biztos hullás a kezem. Ha egyáltalán megmondom, mert nem nagyon. Jobb a békesség. Mindent összevéve elvagyok itt, látod, meg is becsülnek viszonylag, igaz, muszáj nekik, mert kényeskedni csak este szoktam, és én is vagyok annyira combos, mint bármelyik pasi kollégám. Sőt! Mert néha azért meg kell fogni szegényeket keményen, hajaj, milyen keményen, nem csak az élőknek van ám súlyproblémájuk, azt elhiheted. A kövérebbjét néha úgy kell belepasszírozni a faládába, Isten bocsássa meg, hogy ráfekszöl a fedélre. Ilyenkor a pasik is engem hívnak. Hát mondjuk érthető…

Persze nem mondom, hogy nekem nem lenne jobb dolgom az életemmel. Naná, hogy lenne. Az ember kamasz lány korában nem arról álmodozik, hogy hullamosó lesz. Szebben mondva temetkezési kozmetikus, de még ettől is megakad a civilek torkán a sajtburger.

Mi a lóbálómat csináljak, ha egyszer se zsokénak, se fotómodellnek nem vesznek föl, ugye. És még mennyi helyre nem! Legtöbb helyen, ha állásinterjún meglátnak, be se hívnak. Ezzel az erővel nyugodtan lehetnék tök roma is. Ne félj, szoktam is kérdezni, amikor már mindegy, hogy tessék mondani, melyik látszik rajtam jobban. Hogy értve melyik? Úgy értve, hogy azért nem hívtak be, mert roma vagyok, vagy mert kövér? Vagy mert kövér roma. És mosolygok rájuk, mint a kurvaanyjuk, pardon, amíg el nem vörösödnek. Még egy se volt, aki nem vörösödött el.

Különben azon teljesen ki szoknak bukni a fehér bőrömmel, hogy roma. Ne má, hogy roma vagy, mondják lesajnálva meg hitetlenkedve. Tényleg roma vagy? Erre mit mond az ember, ha van benne egy kis tisztesség? Azt, hogy igen, roma vagyok. És? Aki nem szabályosan olyan, mint a többiek, az bizonyos fokig úgyis roma. Annak úgyis beszólnak folyamatosan, ha egy kicsit is más. Énrajtam meg eleve látszik a más. Még a legenyhébb a kucupicsa. Nyalj be, megfulladsz, válaszolom, mert félteni azért nem kell, de nem könnyű ám ilyeneket mondani, mert ezzel még jobban kirísz, még jobban beszólnak, és újra elölről. Nem tartalak föl?

Hallod ezt a zörgést a föld alól? Ez most pont ő, legalábbis… egyáltalán nem lehetetlen. Énszerintem ötéves korom óta belé vagyok szerelmes, az én sugabébimbe. Ezt dúdolja, képzeld, munka közben, a sugasugabébit, vagy cukicuki, ha magyarul. Az elképesztően szexis hangján. Rögtön letöltöttem a YouTube-ról. Nem is hallgatok mást. Tudom már németül is, mert valami német sláger. Meg angol. Ahhoz képest, hogy vonatvezető, kész operaénekes. Őtet mindenki ismeri, te is, legalábbis hangról, ahogy bemondja, ami épp konkrétan következik, a következő állomást: „Szent Gellért tér következik, az ajtók a jobb oldalon nyílnak.” Édes istenem, ahogy remegni tud a hangja: „Fiumei úti sírkert következik.” Huh, fölzokog minden öregasszony.

Látod, egy ilyen orgánumra érdemes földalattit építeni. Bizsereg tőle az egész város talpa, ha elhúz alatta a szerelmem. Jövök dolgozni, és arra gondolok, hogy elhúz itt alattam, és fölnéz rám, végig az egész combjaimon, hát a föld is megolvad, olyan forró érzés. Szerintem mindenki szerelmes belé. De a legjobban én, az biztos. Mert én halálosan. Elrabolom. Betekerem egy selyemtakaróba, és elrabolom. Selyembugyimba. Azt hiszed, viccelek? Jó, mondjuk, viccelek, de attól még így igaz, ahogy mondom. És el se hinnéd, mi mindent tudok róla. Mindent. Az egész szolgálati beosztását, hogy melyik vonalon van éppen, sőt, megmondom neked méterre, hogy hol jár az adott percben, melyik állomáshoz közel. Plusz-mínusz rendkívüli esemény. Mit szólsz? Tudom, hol lakik, ismerem a lakását, feleségét, édesszájúságát, hogy csak a háromrétegű vécépapír kóser neki, képzeld, a kamillás, már bocsánat. Fél évig nyomoztam utána. Interjúztam. Látcsöveztem. Felmértem a terepet. És én megszerzem magamnak, ha addig élek is.

Tudod, hányszor elképzelem, hogy őt öltöztetem? Egyébként Lehelnek hívják, mint a teret. Heirat Lehel. Vagy mint a hűtőszekrényt régen. Fekszik ott nekem szépen halkan, teljes egyetértésben: csókollak, Lehel vezér, nem is kell kesztyű, lemosom, megszárítom, fölhúzom rá a plébojnyuszis boxeralsót, azt szereti, meg a fekete zoknit, a nadrágot, mindent szépen eligazítok neki, ott a makulátlan fehér ing, legalább Pierre Cardin, érted. Megfésülöm, és most mehetsz, cukibébi, az örök világosság fényeskedjék neked. Ha megcsalsz, megöllek.

Azt hiszed, nem látom rajta a vonatüvegen keresztül is, hogy tökre bírja a molett csajokat. A ducikat. Nem vallja be, de bírja. Ahogy minden pasi. Mindegyik, érted? Csak oltáriakat hazudnak maguknak. A saját sliccükbe belehazudnak, mert félnek a hasonszőrű haverjeiktől, meg a gizdoványi barátnőiktől. De az én cukorbébim nekem nem fog hazudni, ne félj. Én, Erzsikém, ha kell, szabályszerűen elrabolom a seprűszőke feleségétől. Szerencsére nem kell. Jön az magától, úgy hidd el nekem.

Pfffúúú, most megint kurvára bekalóriáztam. Látod, így van ez, föl-le a sírig. De le van szarva. Pedig amikor idejöttem dolgozni, azt gondoltam, na, itt végre jól lefogyok, mert nem tudok majd enni legalább. Nem, a túrót. De mindegy, tudod, ki fog ezen izmozni? Van nekem izmoznivaló, elég. Annyi, mint egy súlyemelő-szakosztálynak, elhiheted. Na puszicsá. Megyek, özvegy dömdödömné tűkön ül. Illetve fekszik… isten nyugosztalja. Írd a többihez, Erzsike. Mi itt feltámadáskor fizetünk… Bocs, ez csak vicc volt… Ha kibírod nálunk, pár hét múlva megszokod ezt a humort.

7. kép

(Kedd kora este, a földalatti peronja)

(Dianna kifestve, kiöltözve áll a peron végében, ott, ahol az első kocsi a vezetőfülkével meg szokott állni. Befut Lehel szerelvénye, Dianna mosolyog, diszkréten integet neki, lóbál egy Mars csokit a kezében.)

Lehel

(kiszáll, nézi az utasokat, beleszól a kézi hangszóróba) Lehel tér.

Dianna

Lehelke! Heirat Lehel!

Lehel

Pardon. Nekem szólt?

Dianna

Igen. Fogadja el ezt a csokit egy utastól! Egy sugabébi-rajongótól.

Lehel

Hogy én? Nem értem… Mire föl is kéne…

Dianna

Arra föl, hogy rettenetesen édesszájú.

Lehel

Nem értem. Ez valami tévedés lesz…

Dianna

Tegnap három darab Mars csoki, tegnapelőtt kettő, vasárnap megint három… Az automatából… mondjam, melyik állomáson, hány óra hánykor?

Lehel

(kicsit megijed, de elfogadja a csokit) Köszönöm… Mennem kell. Ööö… honnan is ismerjük mi egymást?

Dianna

Gyerekkorunkból. Sőt, még előbbről. A tejes Dunából, ahonnan a gólya hozza a gyerekeket… Madártejből és angyalokból. Onnan. A pulóverjét fölvette? Meg ne fázzon, itt különösen huzat van. Ha megfázik, megint kenegettetheti a derekát… A Mars csoki megfelelő? Holnap is hozok…

Lehel

Honnan tudja, hogy…

Dianna

Tudom. Mindent tudok, hogy hol, mikor… kivel. …Tudom, hogy mit ebédelt, hogy…

Lehel

Vagy úgy… Szakmabeli? Valami ellenőr?

Dianna

Lehet, ki tudja.

Lehel

Akkor most… mehetek tovább? Föltéve, hogy ez befejeződött, ez a hivatalos izé… kihallgatás…

Dianna

Nem hivatalos. Te vagy hivatalos… hozzám. Bájbáj… Napsugárbébi.

Tartalom

Ibusár

Gézcsók

Mauzóleum

Bivalyszuflé

Az élet sója

Hulahop

Magvető
Könyvkiadó és kereskedelmi Kft.
www.magveto.hu
www.facebook.com/magveto
magveto.kiado@lira.hu
Felelős kiadó Dávid Anna

Felelős szerkesztő Szegő János
Kézirat-előkészítő Molnár Eszter Edina
Korrektor Hradeczky Moni
Művészeti vezető Pintér József
Műszaki vezető Takács Klári

Elektronikus verzió
eKönyv Magyarország Kft., 2025
www.ekonyv.hu
Elektronikus könyv Nagy Lajos

ISBN 978 963 144 551 0

Felhasznált betűtípusok:
Noto Serif, Allegreya – SIL OFL