Marianne Williamson

Tanítások a súlycsökkentéshez

Marianne Williamson

Tanítások a súlycsökkentéshez

21 spirituális lecke súlyproblémáid végleges megoldásához

Budapest, 2021

A mű eredeti címe: A Course in Weight Loss

A művet eredetileg a Hay House USA Inc. adta ki az Egyesült Államokban, 2010-ben.

www.hayhouse.com

© Marianne Williamson, 2010

© Bioenergetic Kiadó, 2022

Kiadja a Bioenergetic Kiadó Kft.

Felelős kiadó: Schneider Gábor

ISBN 978-963-291-578-4

Főszerkesztő: Kajtár-Schneider Krisztina

Felelős szerkesztő: Prudovits Edina

Borítóterv: Vancsura Olga

A könyvet Igepa papírra nyomtattuk, mely német erdőgazdaságból származik. Minden egyes kivágott fa után három új fát ültetnek, így az erdőség évről évre fenntartható módon növekszik. Fehérítési eljárásukban semmiféle kémiai anyagot (különösen klórvegyületeket) nem használnak.

Oprah-nak

Ez a könyv barátok közötti beszélgetéssel kezdődött és végződött. Oprah Winfrey ihlette meg, részt vett keletkezésének folyamatában, és irányította annak vízióját. Nem csupán lelki szinten, de sok tekintetben irodalmi szempontból is közös munka eredményeként jött létre. Minden egyes oldal visszatükrözi az iránta érzett szeretetemet és hálámat; abban reménykedem, hogy ez a mű éppúgy a javára válik majd, ahogy ő is jót tett sok-sok emberrel. Bármely olyan olvasó számára, aki e könyvet egyfajta ajándéknak tekinti, el kell mondanom, hogy ez az ajándék tőle származik.

Tartalomjegyzék

Dr. Dean Ornish előszava

Bevezetés

Útnak indulunk

1. lecke: Bontsd le a falat!

2. lecke: Karcsú és nem karcsú éned találkozása

3. lecke: Állíts oltárt!

4. lecke: Ébreszd fel valódi énedet!

5. lecke: Kezdj szerelmi viszonyt az étellel!

6. lecke: Teremts kapcsolatot a jó étellel!

7. lecke: Szeresd a tested!

8. lecke: Add át magad az isteni minőségnek!

9. lecke: Lakd be a tested!

10. lecke: Szenteld meg a tested!

11. lecke: Szertartással erősítsd belső átalakulásodat

12. lecke: Köteleződj el magad mellett!

13. lecke: Éld meg az érzéseidet!

14. lecke: Engedd meg a fájdalmat!

15. lecke: Lépj ki az egyedüllét zónájából!

16. lecke: Fegyelem és tanítványság

17. lecke: Bocsáss meg magadnak és másoknak!

18. lecke: Becsüld meg a folyamatot!

19. lecke: Igazi éned megszületése

20. lecke: Lélekműtét

21. lecke: A ragyogó test

Köszönetnyilvánítás

A szerzőről

Előszó

Ebben a gyönyörű és inspiráló könyvben Marianne Williamson nem csupán túlsúlyunk alapvető okaival foglalkozik, hanem egyúttal szenvedésünk forrását is felkutatja.

Kollégáimmal együtt a közhasznú Preventív Orvostudományi Kutatóintézet (Preventive Medicine Research Institute) nevű intézményben több mint 30 éven keresztül egy sor kutatást végeztünk el, melyek azt bizonyítják, hogy testünk gyakran rendkívüli gyógyítóképességgel rendelkezik, amennyiben egy betegség mögöttes okaival foglalkozunk, ez a gyógyulás pedig sokkal gyorsabban következik be, mint ahogy azt korábban lehetségesnek tartottuk. A legkorszerűbb csúcstechnológiás mérési eszközöket alkalmaztuk ezen egyszerű, olcsó és ősi beavatkozások erejének alátámasztására.

Kutatásaink eredményeképpen bizonyítást nyert, hogy még a súlyosabb szívbetegségek lefolyása is visszafordítható, ha átfogó életmód-változtatásba kezdünk; ugyanez vonatkozik a korai stádiumú prosztatarákra, a cukorbetegségre (diabétesz), a magas vérnyomásra, a magas koleszterinszintre, az ízületi gyulladásra (artritisz), valamint a depresszióra. Az általunk megjelentetett tanulmányok azt mutatják, hogy még a gének is megváltoznak, amennyiben változtatunk az életmódunkon – aktivizálódnak azok a gének, melyek megakadályozzák a betegségek kialakulását, míg kikapcsolódnak azok, melyek hozzájárulnak a szívproblémák, a rák és más betegségek megjelenéséhez. Ráadásul egy olyan enzim termelése is megnövekszik, mely meghosszabbítja a telomereket (ez utóbbiak kromoszómáink azon végződései, melyek az öregedési folyamatot szabályozzák), ezáltal pedig meghosszabbodik az élettartam. Az emberek az első évben átlagosan tíz kilót fogytak, öt évvel később pedig még mindig a leadott kilók felével volt kisebb a súlyuk.

Mindazonáltal ha a szó szoros vagy átvitt értelmében figyelmen kívül hagyjuk e betegségek mélyebben fekvő mögöttes okait, akkor újra meg újra vissza fog térni ugyanaz a probléma. A korábban leadott súlyfelesleget visszahízzuk, még a (valódi) bypass-műtét során kialakított megkerülő ér is újra elzáródik, a gyógyszereket pedig egy életen át szednünk kell. Előfordulhat, hogy teljesen új problémák is megjelennek, vagy éppenséggel fájdalmas döntést kell hoznunk több probléma között. Előadásaimon gyakran mutatok egy képet, melyen orvosok buzgón igyekeznek felmosni a vizet a földről, ami egy túlfolyó mosogatóból ömlik, anélkül, hogy elzárnák a csapot.

Életmódunk – vagyis a nap mint nap meghozott döntéseink arról, mit eszünk és milyen életvitelt folytatunk – az egyik legfontosabb részét képezi mindazon mélyebben fekvő tényezőknek, melyek felelősek a túlsúlyért és más krónikus betegségekért. Ugyanakkor létezik egy ennél mélyebb kiváltó ok is, mely erőteljesen befolyásolja életstílusunkat, ez pedig nem más, mint a valódi énünktől való elválasztottság érzése – az a téves észlelés, miszerint kizárólag elkülönült lényként tekintünk önmagunkra. Pontosan erről ír Marianne Williamson oly szemléletesen és értelmesen ebben a könyvben.

Az információk fontosak, ugyanakkor általában nem elegendőek ahhoz, hogy étkezési szokásaink és életmódunk tekintetében tartós változásokat eredményezzenek. Ha ez így lenne, akkor mindannyian karcsúak és egészségesek lennénk, ugyanis a legtöbb ember minden bizonnyal tisztában van vele, mely élelmiszerek egészségesek, és melyek nem azok. Ezenfelül pedig senki sem dohányozna többé. Aki dohányzik, pontosan tudja, hogy ezzel árt az egészségének – elvégre minden cigarettásdobozon megtalálható az erre vonatkozó figyelmeztetés is. Ennek ellenére az amerikaiak egyharmada továbbra is dohányzik. Nyilvánvalóan mélyebb szinten kell megközelítenünk ezt a problémát.

Valójában nemcsak a túlsúlyról, a szívbetegségekről vagy a rákról van szó, hanem a magány, a depresszió és az elszigeteltség járványszerű elterjedéséről is. Ha az emberek ez utóbbi, mélyrehatóbb témákra fordítják a figyelmüket, könnyebbé válik számukra, hogy tartósan változtassanak a viselkedésükön.

A hosszú éveken át tartó kutatások és vizsgálatok során nagyon sok időt töltöttem az azokban részt vevőkkel; olyannyira jól megismertük egymást, hogy mély bizalom alakult ki közöttünk.

Így hát megkérdeztem tőlük: „Kérem, magyarázzák el nekem, miért esznek olyan sokat? Miért dohányoznak? Miért isznak többet a kelleténél? Miért dolgoznak túl sokat, és miért fogyasztanak kábítószereket? Miért töltenek olyan sok időt tévénézéssel, internetezéssel vagy videójátékokkal? Ezek a viselkedésformák igencsak rossz szokásoknak tűnnek számomra.”

Ők pedig ezt válaszolták: „Dean, ön ezt egyszerűen nem érti. Ezek a viselkedésformák nem tehetetlenségről vagy alkalmazkodásképtelenségről tanúskodnak, épp ellenkezőleg, nagyon is hasznosak – ugyanis segítenek nekünk túlélni a napot: eltompítják a lelki fájdalmainkat.”

Amikor magányosnak, lehangoltnak és elszigeteltnek érezzük magunkat, akkor fontosabb az, hogy valahogy túléljük a napot, mintsem hogy hosszú ideig éljünk. Az egyik páciensem egyszer azt mondta nekem: „Húsz barátom van ebben a cigarettásdobozban. Ők mindig itt vannak nekem, mert amúgy senkim sincs. El akarja venni tőlem ezt a húsz barátomat? Mit ad nekem helyettük?”

Más páciensek az evésben keresnek menedéket. Egyikük így fogalmazott: „Amikor magányosnak érzem magam, rengeteg zsírt eszem – ez beburkolja az idegeimet és eltompítja a fájdalmat. Az étellel be tudom tölteni az ürességet.” Ez az oka annak, hogy a magas zsírtartalmú élelmiszereket gyakran nevezik „vigasztaló ételeknek” is. Számos lehetőségünk van rá, hogy eltompítsuk, megkerüljük a fájdalmunkat, vagy eltérítsük magunkat a gyötrelmeinktől.

A felismerés a gyógyuláshoz vezető út első lépését jelenti. A fájdalom hasznához tartozik az is, hogy magunkra vonja a figyelmet, és segít, hogy össze tudjuk kapcsolni szenvedésünk idejét és okát. Ez pedig lehetővé teszi, hogy olyan döntéseket hozzunk, melyek több örömöt okoznak, egyben egészségesebbek is.

A lelki fájdalom és a mély szomorúság gyakori átélése nem csupán egyfajta hatalmas katalizátorként szolgálhat, mely segít megváltoztatni étkezési szokásainkat, valamint a testmozgáshoz való hozzáállásunkat. Befolyásolhatja a mélyebben rejlő okokhoz való viszonyulásunkat is, melyek meghatározzák, hogy miként alakul az életünk. „Nos, talán nehéznek tűnhet változtatni, de olyan hatalmas a fájdalom, hogy kész vagyok kipróbálni valami újat.” Amikor az emberek elérkeznek erre a pontra, és megfelelő útmutatásban részesülnek, akkor hajlamosabbak oly módon változtatni életmódjukon, hogy az javítson az életminőségükön, ne pedig önpusztító irányba hasson, és tovább rombolja őket.

Tekintve, hogy az egészségünkkel összefüggő mechanizmusok meglehetősen dinamikusak, ha mélyebb szinten foglalkozunk velük, feltehetően olyan gyorsan fogjuk jobban érezni magunkat, hogy maguk a változás okai is megváltoznak: már nem a haláltól való félelem, hanem az életöröm fog motiválni minket.

Öröm, élvezet, szabadság és szeretet – ezek azok a dolgok, melyek valóban életre érdemessé teszik életünket. A legtöbb ember számára még az egészségénél és a fogyásnál is sokkal fontosabb, hogy szabadnak és önállónak érezhesse magát.

Pontosan ezért nem működnek a fogyókúrák. A diéták arról szólnak, hogy miről kell lemondanunk, valamint hogy mit kell tennünk. Ha belekezdünk egy fogyókúrába, előbb-utóbb eljön az ideje annak is, amikor abbahagyjuk. Amennyiben elkezdünk egy edzésprogramot, előbb vagy utóbb abba is fogjuk hagyni.

Ezenkívül a fogyókúrák gyakran arra a félelemre alapoznak, hogy valami rossz dolog történhet – például szívinfarktus, agyvérzés vagy rák –, ha nem csináljuk végig ezt a folyamatot. Ugyanakkor nem lehet az embereket rávenni arra, hogy félelemből változtassanak az életmódjukon, ugyanis mivel nem akarják elhinni, hogy velük valami rossz történhet, elhárítják az ezzel kapcsolatos gondolatokat.

A félelem nem jó motiválóerő. Miért? Egyszerűen azért, mert túlságosan ijesztő. Mindannyian tisztában vagyunk vele, hogy egy nap meghalunk – a halálozási arány ugyanis még mindig 100 százalék. De ki szeret ebbe belegondolni? Még a szívinfarktuson átesettek is csupán néhány hét erejéig változtatnak étkezési és egyéb, az életüket meghatározó szokásaikon, mielőtt visszaesnének régi viselkedésmintáikba.

Amennyiben viselkedésváltozásról van szó, a nyelvnek gyakran moralizáló felhangja van, mely sokakra elrettentő hatást gyakorol (például ha a diétákkal kapcsolatban „csalásról” beszélnek). Az ételek „jó” és „rossz” táplálékra való kategorizálásától csak egy kis lépés választja el azt, hogy önmagunkat „jónak” vagy „rossznak” minősítsük, attól függően, hogy mit eszünk éppen. Ez pedig újra egy mind gyorsabban forgó, lefelé húzó spirálhoz vezet.

Ezen túlmenően a „beteg-együttműködés” fogalmához valamiféle fasiszta, ijesztő képzet kapcsolódik; úgy hangzik, mintha egy személy manipulálna egy másikat, vagy rákényszerítené az akaratát. Jóllehet rövid távon rábírhatlak arra, hogy változtass az étkezési szokásaidon, ugyanakkor előbb vagy utóbb (általában előbb) valamelyik részed lázadni fog ez ellen. (Ne felejtsd el, hogy még a „ne egyetek ebből az almából!” parancs sem működött, mely esetben mégiscsak személyesen Isten szólt…)

Saját akaraterőnk latba vetése végső soron mindössze azt jelenti, hogy rákényszerítjük magunkat valamilyen cselekvésre – ám önmagunk kényszerítése valaminek a megtételére nem teszi létezésünket életre érdemessé. Az életet a szeretet, az öröm, az élvezet és a szabadság teszi élhetővé.

Amikor aztán egy adott ponton abbahagyjuk a fogyókúrát, általában önmagunkat kezdjük hibáztatni érte. Ennek következtében a legtöbb fogyókúrával és életmódváltozást eredményező programmal kétségtelenül együtt jár a megaláztatás, a bűntudat, a düh és a szégyen érzése, ezek pedig a létező legártalmasabb érzelmek közé tartoznak.

Jobban tesszük, ha Marianne vezetésével felismerjük szenvedésünk gyökerét, illetve kiváltó okát: nevezetesen azt, hogy elfelejtettük, kik is vagyunk valójában. Az angol health (egészség) szó a következő tőből származik: ’egésszé tenni’. A jóga szó a szanszkrit nyelvből ered, és a következő jelentéseket hordozza magában: ’rögzítés, igába vonás, megfegyelmezés, összpontosítás, kapcsolat, összekapcsolódás, egyesülés’. A tudomány segítséget nyújt az ősi tradíciók bölcsességének megőrzésében.

A meghittség gyógyítóerővel bír. A bizalom a legfontosabb, ugyanis csak annyi meghittséget vagyunk képesek megengedni, amennyire érzelmileg sérülékennyé tudunk válni. Egy valódi, mindenkori elkötelezettséggel átitatott párkapcsolatban mindkét félnek megvan a lehetősége arra, hogy teljes mértékben megbízzon a másikban. A bizalom lehetővé teszi, hogy biztonságban érezzük magunkat. Ha biztonságban érezzük magunkat, ki tudjuk nyitni a szívünket a másik személy irányába, és képesek vagyunk neki megmutatni teljes meztelenségünket és sebezhetőségünket – testi, lelki és spirituális szempontból egyaránt. Mihelyst a szívünk teljes mértékben nyitott és sebezhető, megtapasztalhatjuk a meghittség mélyebb szintjeit, melyek gyógyítóan hatnak, továbbá örömteliek, erőteljesek, kreatívak és felettébb eksztatikusak. Ezáltal az erő és a bölcsesség útján tudjuk átadni magunkat egymásnak – nem pedig félelemből, gyengeségből vagy alávetettségből.

Ha ez a bizalom testi, szexuális vagy érzelmi bántalmazás során megsérült – főleg ha az abúzust az egyik szülő vagy egy rokon követte el, akinek az lett volna a feladata, hogy megvédjen minket –, a meghittség veszélyesnek és félelmetesnek tűnhet számunkra. A túlevés gyakran a további bántalmazás elleni védekezés egyik módjává válik, ugyanakkor el is szigeteli az érintett személyt attól a gyógyító meghittségtől, amire minden más dolognál jobban vágyódik.

Közösség, együttérzés, megbocsátás, önzetlenség, szolgálat – ezek az értékek szinte az összes vallási, spirituális és világi hagyományban megtalálhatók. Gottfried Wilhelm Leibniz filozófus philosophia perennisnek (örök filozófiának) nevezte a minden vallás örök érvényű alapját képező fogalmakat, amelyek a rítusokon és a formákon túl léteznek. Sajnos utóbbiakat túl gyakran használták fel arra, hogy elválasszanak minket egymástól, ahelyett, hogy egyesítenének.

Az önzetlenség, az együttérzés és a megbocsátás nemcsak arra a személyre van gyógyító hatással, aki részesül bennük, hanem arra is, aki gyakorolja ezeket, ugyanis abban a pillanatban, amikor valakinek valamit nagylelkűen adunk, meggyógyul az az elszigeteltség és magány, amely elválaszt bennünket egymástól. Egy másik embernek való megbocsátás nem jelenti azt, hogy ezáltal elnézzük neki a cselekedetét, mégis felszabadít minket az önmagunkra nehezedő nyomás alól, valamint megszabadít a szenvedésünktől. Ennek köszönhetően szabad utat engedhetünk annak, hogy mélyebb szinten megéljük a meghittséget és az együttlétet, ami pedig rendkívüli gyógyítóerővel bír. Amikor a gyűlöletre szeretettel, a félelemre pedig reménnyel válaszolsz, akkor mindez nem csupán téged változtat meg, hanem a körülötted lévőket is.

Az ősi szvámik és rabbik, szerzetesek és apácák, mullahok és mahárisik nem csak azért használták a spirituális gyakorlatokat, mert hatékony technikának bizonyultak a stressz kezelésében, jóllehet valóban betöltik ezt a funkciót. Lényegesen többet jelentenek ennél; hatalmas erejű segédeszközként szolgálnak az átalakuláshoz és a transzcendenciához, továbbá általuk közvetlenül tapasztalhatjuk meg, mit is jelent boldognak és békésnek lenni, amikor egyszerűen felhagyunk belső békénk természetes állapotának megzavarásával.

Ezek a technikák nem képesek arra, hogy létrehozzák a békét és a boldogságot; csupán abban segítenek, hogy megtapasztaljuk és újra felfedezzük a bennünk már meglévő belső békét, amint felhagyunk a megzavarásával. Vagy ahogy az ökumenikus spirituális tanító, Szvámi Szatcsidananda szokta mondani, „én nem hindu vagyok; én egy ‚undo’ vagyok” – vagyis olyasvalaki, aki feloldja mindazt, ami elválaszt.

Az imák és a meditáció segítségével célzottabban és tudatosabban találjuk meg az utat belső bölcsességünkhöz. Történt már veled olyan, hogy az éjszaka közepén felriadtál, és egy olyan problémára kaptál választ, ami már egy jó ideje nyugtalanított? Minden spirituális hagyomány utal valamiféle „belső, csendes hangra”, mely nagyon tisztán, egyszersmind meglehetősen halkan szól hozzánk – a mindennapi élet lármája és üzleti szemlélete azonban könnyedén elnyomja. Sokaknak csak akkor csendesedik le kellőképpen az elméjük ahhoz, hogy meghallják a belső hangjukat, amikor felébrednek az éjszaka közepén. Ilyenkor így szól: „Idehallgass, figyelj rám! Valami fontosat szeretnék mondani neked.”

Amikor befejezem a meditációt – legyen az egy perc vagy egy óra –, az elmém sokkal nyugodtabb, így határozottan tisztábban hallom ezt a csendes, belső hangot. Aztán megkérdezem magamtól: „Mi az, amire nem figyelek eléggé, amit meg kellene hallanom?” Ezután pedig várok és befelé hallgatózom.

Az idők során megtanultam felismerni a belső hangomat, és megbízni benne. Mindenki képes erre. Ha gyakoroljuk, hogy nyugodt pillanatainkban odafigyeljünk a belső hangunkra, akkor azt is képesek vagyunk megtanulni, hogy a nehéz időkben is hozzáférjünk, amikor a leginkább szükségünk van rá.

Amennyiben figyelmet szentelünk belső bölcsességünknek, a problémákat gyakran már kezdeti fázisukban felismerhetjük, amikor még könnyebben megoldhatók. Ahogy Oprah Winfrey mondta egyszer: „Halld meg a suttogást, mielőtt üvöltés lesz belőle.”

A meditációk, az imák és más spirituális gyakorlatok segítségével közvetlenül tapasztalhatjuk meg az összes életforma összekapcsolódottságát. Egy bizonyos szinten mindannyian el vagyunk választva és el vagyunk szigetelve egymástól. Te vagy te, én pedig én.

A spirituális gyakorlatok eredményeképpen egy mélyebb szinten megtapasztalhatjuk, hogy valami sokkal nagyobb dolognak vagyunk a részei, amely összeköt minket, mindegy, minek hívjuk (már azzal is korlátozzuk a határtalan élményt, hogy elnevezzük). Részei vagyunk ennek a nagyobb dolognak, és semmiképpen nem vagyunk elválasztva tőle, ez pedig mindenre és mindenkire vonatkozik. Mi vagyunk ez a rész. Ebben az összefüggésben a szeretet nem az, amit kapunk, hanem mi magunk vagyunk a szeretet.

Ha fenn tudjuk tartani ezt a „kettős látást” – felfogni mind a dualitást, mind az alatta meghúzódó egységet –, akkor sokkal mélyebben és teljesebben élvezhetjük az életet tengernyi szenvedés és stressz nélkül – a hiány élménye helyett a teljesség állapotából, az elválasztottság és az elszigeteltség megélése helyett pedig az összekapcsolódottság érzéséből kiindulva. Életünk ezáltal a szeretet megnyilvánulásává, továbbá szeretetteljes cselekedetekké válik – ez az érzelem pedig a leghatalmasabb erő az univerzumban.

Nem utolsósorban pedig jó eséllyel le fogsz fogyni, és meg fogod tartani az új súlyodat, ugyanis a maradandó súlycsökkenés egy mélyebb gyógyulás mellékterméke. Ez a könyv csodálatos módon világítja meg a sötétségből kivezető utat.

– Dr. Dean Ornish, a Preventív Orvostudományi Kutatóintézet alapítója és elnöke, a San Franciscó-i Kaliforniai Egyetem klinikai belgyógyász professzora • www.pmri.org

Bevezetés

Ez a könyv egy huszonegy leckéből álló spirituális tananyag. Független bármi mástól, amit esetleg teszel a fogyókúrával vagy testmozgással kapcsolatban. Ezek a leckék a súlyoddal kapcsolatos szemléletmódodat fogják megváltoztatni.

Talán már korábban is jelentős erőfeszítéseket tettél a fogyás érdekében, mindent kipróbáltál a különleges diétáktól kezdve a szinte emberfeletti sportteljesítményekig, és mégis azzal kellett szembesülnöd, hogy rejtélyes módon képtelen vagy hosszú távon megtartani a súlyodat. Noha egy időre sikerült változtatnod a viselkedéseden, mégsem tapasztaltad meg az átalakulást egy mélyebb szinten, holott ez elengedhetetlen ahhoz, hogy a problémád valóban megoldódjon.

A tudatos gondolkodásodat talán képes vagy saját akaratodból megváltoztatni, de egyedül nem tudod átalakítani a tudatalattidat. Amíg azonban a tudat alatti elméd bele van bonyolódva a súlyproblémáidba, meg fogja találni annak az útját, hogy visszaállítsa a felesleges súlyt, függetlenül attól, hogy éppen mit teszel.

Csak a szellem rendelkezik azzal az erővel, hogy mind a tudatos, mind a tudat alatti elmét kedvezően és maradandóan átprogramozza. Bármiféle állapot holisztikus gyógyítása egyaránt magában foglalja belső és külső erők alkalmazását, ami a kényszeres túlevés esetében sincs másképp. Ez a kurzus egy olyan tanmenet, melynek célja, hogy a gondolkodásodat összhangba hozza azokkal a spirituális elvekkel, melyek szabaddá tesznek majd.

Az e tanmenetet kísérő alapelvek önmagukban nem nehezek, ám eltérnek attól, ahogy valószínűleg általában gondolkodsz. Íme az alapelvek:

1. A tested önmagában véve teljesen semleges. Nem okoz semmit; teljes mértékben a következménye, nem pedig az oka valaminek.

2. A túlsúlyod oka nem a helytelen táplálkozás és nem is a mozgáshiány. Az elme az oka egy bizonyos dolognak; a test pedig mindennek a következménye. A túlsúlyod oka az elmédben rejlik.

3. A túlsúlyod oka a félelem; a félelem pedig egy olyan hely az elmédben, ahol a szeretet áramlása megakadt.

4. A félelem tudattalan kényszeres cselekedetekben ölt testet, melyek mértéktelen és/vagy egészségtelen étkezési szokásokban, illetve a megfelelő mozgással szemben tanúsított ellenállásban mutatkoznak meg. Ennek következménye – vagyis a túlsúly – csak akkor gyógyítható meg maradandóan és alapjaiban, amennyiben magát a félelmet szüntetjük meg gyökerestül.

E kurzus célja arra irányul, hogy kiiktassa és mérhetetlen szeretettel helyettesítse a félelmet.

Talán némiképp furcsának találhatod a gondolatot, hogy a félelem állhat súlyproblémáid hátterében, pedig valóban ez a helyzet. Amint az elméd megtanulja elengedni a félelmet, a tested szélnek ereszti felesleges kilóit. Ugyanis a gondolkodás effajta – a félelemről a szeretetre fókuszáló – megváltozása esetén csoda történik: azáltal, hogy a tudatod átprogramozódik az okozati összefüggések szintjén, és a testi kihatások megváltoznak, gyógyulás lép a működési zavar helyébe. Ez a kurzus nem az étellel való kapcsolatodról, hanem a szeretethez fűződő viszonyodról szól. Ugyanis a szeretet az igazi gyógyítód, csodák pedig teljesen természetesen történnek a szeretet jelenlétében.

A szeretet az, amely megteremtett, egyúttal táplál téged. A kapcsolatot jelenti igazi önvalóddal, és gondoskodik róla, hogy összhangban maradj az univerzum pozitív áramlásával. Erre az isteni igazságra való emlékezés – azaz, hogy te magad vagy a szeretet – kulcsfontosságú a gyógyulásod szempontjából, ugyanis az ételhez fűződő kapcsolatod egy olyan területet jelent, mellyel kapcsolatban idegrendszered elvesztette az isteni intelligenciához fűződő emlékeit. Amint felidézzük önmagunkban saját isteni önvalónkat, a testünk sejtjei is emlékezni fognak saját isteni természetükre.

A test rendelkezik egyfajta természetes intelligenciával arra vonatkozóan, hogy létrehozza és meg is tartsa tökéletes súlyát mindaddig, amíg az elme összhangban van saját tökéletességével. Tökéletes súlyod kódolva van valódi lényed természetes mintáiban, mint ahogy minden egyes tökéletes részed is kódolva van igazi önvalód struktúráiban. Valódi éned pontosan tudja, hogyan lakhatja be testét a legegészségesebb és legboldogabb módon, és ezt automatikusan meg is fogja tenni, ha visszaállítod a tudatos kapcsolatot a spirituális valósággal. Azáltal, hogy visszatalálsz valódi önmagad igazságához, egy olyan helyre érkezel meg, ahol súlyproblémáid semmivé foszlanak.

A spirituális valóságoddal való újraegyesülést egy olyan erő viszi véghez, melyet itt isteni elmének nevezünk. Mindezt Isten ajándékának tekinthetjük, mely visszaadja számodra a mentális egészséget, valahányszor úgy döntesz, hogy igénybe veszed. Kényszerességed egy olyan helynek felel meg, ahol spirituális feledékenységed következtében átmenetileg – akár csak egy röpke pillanat erejéig is – beszámíthatatlanná válsz. Éppen elegendő ideig ahhoz, hogy kibonts egy zacskó burgonyachipset, ami egy felesleges étkezésre késztet. Ebbe a feledékenységbe merülve összezavarodik a gondolkodásod, és egyszerűen képtelenné válsz nemet mondani akkor, amikor ez a jóllétedre nézve igazán ártalmas cselekvés egyfajta támogató és szeretetteljes barát képében tetszeleg előtted. Az isteni elme jelenti az ellenerőt ezzel az átmeneti beszámíthatatlansággal szemben, mely arra emlékeztet, ki is vagy valójában, amikor ideig-óráig spirituális feledékenységben szenvedsz.

Az emberiség tudatát a félelem uralja, ami a te életedben egy bizonyos viselkedési mintában, a kényszeres túlevésben nyilvánul meg. E kurzus során meg fogod parancsolni a félelem szellemének, hogy távozzon.

A szeretet ereje tökéletes. Ez az erő kreatív, önszerveződő, egészséges, öngyógyító, emellett bőségesen rendelkezésre áll. A félelem ereje beszámíthatatlan, destruktív, erőszakos, betegségeket okoz, és hiányos. Szélhámosként mutatkozik meg, eltorzítja valódi lényedet, és arra vesz rá, hogy a valódi éneddel ellentétes módon viselkedj. Spirituális szempontból éretlenségről tanúskodik, ha alábecsülöd e két erő bármelyikének hatalmát. Mindkettő aktív, és mindkettő rajtunk tartja a szemét. Az egyik a jóllétünket kívánja, míg a másik a halálunkat.

Ha valakit a benne rejlő tudat alatti erők valamilyen krónikus, önpusztító viselkedésbe kergetnek, amely felett a tudatos elméje egyáltalán nem vagy csak kismértékben rendelkezik kontrollal, azt függőségnek nevezzük. A függőség önmagunk által előidézett viselkedésmódok olyan rendszere, melyet egy pusztán saját magunk által létrehozott pszichológiai válaszrendszer nem képes uralni. Azt jelenti, hogy valamilyen őrület veszi át az irányítást, és olyasmit teszel vagy mulasztasz el megtenni – legyen az bármi –, amivel mindent elszúrsz, mindent tönkreteszel, ami kitépi kezedből a boldogságodat, és teljes kétségbeesésben magadra hagy azzal kapcsolatban, hogy milyenné vált az életed. Az életed egy rosszindulatú boszorkány karmai között vesztegel, aki szemmel láthatóan átvette az irányítást az agyad fölött, és azt parancsolja, hogy felettébb önpusztító dolgokat vigyél véghez. Ráadásul jót mulat azon, ahogy ezek után bánatodban és nyomorúságodban a földön vonaglasz.

Csakis te tudhatod, hogy ételfüggő vagy-e, vagy sem. Aki ételfüggő, az kényszeresen túl sokat eszik, ugyanakkor nem minden kényszeres túlevésben szenvedő függő is egyben. E kurzus alapelvei mindkét csoportra vonatkoznak.

A szeretet, amely szabaddá tesz majd, a halandó elméden túli világból származik. Egy olyan gondolati rendszerből eredő isteni közbenjárásról van szó, mely meghaladja a sajátunkat. Azáltal, hogy Isten kezébe helyezed a problémáidat, a szóban forgó szituáció újrateremtődik. Mindaz, ami eddig tökéletlen volt, most tökéletessé válik.

Amennyiben függő vagy, úgy nincs jelentősége annak, hogy intellektuálisan megérted-e tested működését, tested és elméd kapcsolatát, a testedzés élettani hatásait vagy az anyagcsere-folyamatok alapjait. Sigmund Freud úgy vélte, hogy az intelligencia a neurózis szolgálatában áll. Az a tény, hogy rájöttél valamire, önmagában még mit sem változtat a szóban forgó dolgon. Lényegtelen, mennyire vagy okos, illetve hogy mennyit „dolgoztál már magadon” – egyedül nem vagy képes túljárni a kényszer és a függőség mögött meghúzódó pszichikai erő eszén. Már rég sikerült volna, ha képes lennél rá. E mélyen gyökerező és ártalmas probléma megoldásához spirituális erők segítségére van szükséged, ehhez pedig Istenre van szükséged.

Ez a kurzus nem az ételről szól, hanem a spiritualitásról – egy olyan erő keresésére irányul, mely nagyobb a tiédnél. Nem a függőséget helyezi a középpontba, hanem egy olyan erőt, amely nagyobb a függőségednél. Nem is az a célja, hogy elemezze a benned lévő sötétséget, sokkal inkább annak a fénynek a meggyújtását kívánja elősegíteni, mely mindeddig foglyul ejtve lakozott benned, most azonban készen áll, hogy felragyogjon.

A félelem szelleme visszájára fordított szeretet, más szóval saját mentális erőd, mely ellened fordult. Előfordult már valaha, hogy olyasmit mondtál magadnak, amiről a szíved mélyén egyértelműen tudtad, hogy pontosan az ellenkezője annak, ahogyan valójában érezted magad? Az önutálat pillanatnyi rohama alatt elméd oly mértékben eltorzult, hogy meggyőzött arról, miszerint saját magad iránti szeretetből cselekszel. „Megeszem az összes sütit, hogy megvigasztaljam magam.” „Megeszem az egész kenyeret, mert lelkileg táplál.” Nemcsak az elméd, de a tested is megőrülhet. A kényszer és a függőség átmenetileg működésképtelenné teszi mind az elme, mind a test létfenntartó fogékonyságát. Márpedig ezt a háborút az értelem nem képes megnyerni.

Tedd fel hát magadnak a következő kérdést: hajlandó vagy akár csak egy pillanatra is fontolóra venni annak lehetőségét, hogy Isten képes túljárni őrületed eszén? Amennyiben úgy érzed, hogy egyszerűen nem bírod abbahagyni ezt az önmagad ellen vívott háborút – ami történetesen akár meg is ölhet, ha változatlan intenzitással tovább folytatod –, akkor engedd meg magadnak, hogy átadd magad egy buzgó reménynek, és – legalább egy pillanatig – érezd, hogy a segítség, amiért folyamodtál, végül megérkezett.

Nem olvasnád most ezt a könyvet, ha nem érkeztél volna már el erre a pontra. Időnként be kell ismernünk önmagunknak a bennünk rejlő sötétséget, máskor pedig el kell ismernünk a fényt. Lelked legmélyén nem az ételfüggőségedet kell elsősorban bevallanod magadnak. Mindenekelőtt azt kell beismerned, hogy Isten fénye lakozik benned olyan ajándékként, mely valójában a megoldást jelenti minden problémára, még erre is.

Kedves Istenem,
kérlek, szabadíts meg engem
a hamis vágyaktól,
és vedd el fájdalmamat!
Vedd el tőlem a kényszeres énemet,
és mutasd meg nekem, ki is vagyok valójában!
Édes Istenem,
kérlek, adj nekem egy új kezdetet!
Szabadítsd meg bilincseitől a szívem,
hogy végre egy szabadabb életet élhessek!
Ámen.

Útnak indulunk

Egy egészen különleges utazás előtt állsz, és ahogy az életben bármilyen helyzetben, ezúttal is két lehetőség közül választhatsz: vagy felszínes maradsz, vagy mélyre ásol.

A túlevők téveszmeszerű kapcsolatot ápolnak az étellel: olyan hatalmat tulajdonítanak neki, amellyel nem rendelkezik. Talán magadévá tetted azt a mágikus meggyőződést, miszerint az evés vigaszt és erőt nyújt még akkor is, ha olyasmit eszel, ami – esetleg a puszta mennyisége miatt is – valójában csak árthat neked. A túlevők bálványként imádják az ételt, így azokat az erőket, melyek voltaképpen egyedül Istenhez tartoznak, valami másnak tulajdonítják.

Először is, egyszerűen ismerd fel ezt.

A spirituális fejlődés egy csodálatos folyamat, ha engeded, hogy megtörténjen. Egy olyan belső utazás, mely egyik ráeszméléstől vezet el a következőig, és rengeteg olyan hasznos felismerést foglal magában, melyek mindig éppen akkor következnek be, amikor készek vagyunk a befogadásukra. Az eltorzult gondolatok a helyükre kerülnek, amint felismerjük valódi természetüket. Mindemellett elengedhetetlenül szükséges, hogy először a vakságból a spirituális látás felé vezető úton haladj végig, mielőtt belevágnál az ételhez fűződő egészséges és támogató kapcsolathoz vezető utazásba. Ahogy egyre mélyebben megérted gyenge pontod gyökereit, ugyanolyan mértékben fekteted le új erősségeid gyakorlásának alapjait.

A szabadságba vezető utazásod első lépése, hogy felismerd: eddig egy hazugságban hittél. Azzal az erővel, amivel elhitted, olyasvalamivé változtattad ezt a hazugságot, ami aztán valóban igaznak tűnt. Ez a hazugság pedig azt mondja ki, hogy azoknak az ételeknek, melyek a valóságban ártanak neked, hatalmukban áll téged megvigasztalni, táplálni és életben tartani. A te feladatod pedig az, hogy korrigáld ezt a hazugságot.

A Miatyánk utolsó sora – „…mert Tiéd az ország, a hatalom és a dicsőség” – azt jelenti, hogy csak Istennek áll hatalmában engem megvigasztalni, táplálni és életben tartani. Ez a sor nem egy kérés, hanem egy állítás, melynek ereje képes behatolni tudatalattid legmélyebb régióiba, ha áhítattal és odaadással mondod el. Ekkor megérted majd, hogy az élelmiszerek nem képesek érzelmileg táplálni téged, erre egyedül Isten képes.

Ha minden hatalmat átadsz a szellemnek, azzal újrarendezed tudatalattid energiáit is; ennek eredményeként pedig önmagad valamennyi aspektusát – beleértve a testedet is – visszacsalogatod a helyes isteni rendbe. A tested lelked tükörképe, és mind a gondolataid, mind a sejtjeid reagálni fognak, ha emlékezteted őket saját isteni tökéletességükre.

E kurzus célja, hogy emlékeztesse a testedet saját tökéletességére azáltal, hogy emlékezteti elmédet önnön tökéletességére. Az egyik „újraindításával” a másikat is új alapokra helyezed.

E kurzus egyes leckéi egymásra épülnek. Minden napra esik egy lecke, és bár egy-egy meghatározott napra vonatkoznak, érdemes megengedni, hogy energiájuk a további napokban is folyamatosan tovább élhessen, és kifejthesse hatását a lelkedben. A kényszeres evés mindenekelőtt két dolgot foglal magában: a kényszert és az ételt. Azáltal nem fogsz megszabadulni a kényszeres evéstől, hogy egy másik kényszerrel helyettesíted. Ezért ez a kurzus nem arra irányul, hogy gyors tempóban végighaladj rajta. Sokkal inkább egy olyan folyamatról van szó, amelyhez ellazultan viszonyulhatsz.

A leckék célja nem az, hogy megbotránkoztassanak, vagy bűntudatot keltsenek benned. Nem lehet „sikeresen teljesíteni” őket, vagy megbukni rajtuk, ugyanis te nem olyasvalami vagy, amit „teljesíteni” lehetne, illetve amin el lehetne bukni. Egyszerűen engedd meg magadnak, hogy belemerülj a leckékbe, mintha csak egy csendes és szelíd helyre érkeznél, ahol ugyanúgy szeretnek, akár „jól” csinálod meg a feladatokat, akár nem. Egy leckén csak egyféle módon „bukhatsz el”, mégpedig akkor, ha megbünteted magad, mert nem „teljesítetted”. Ez a kurzus egy utazás, és mint minden komoly önismereti utazás során, a fényhez vezető út bizonyos napjain teszünk majd egy-egy kitérőt a sötétségbe.

Nehéz helyzetekben – ha esetleg valamelyik leckében valami inspirálót olvastál, és behunyod a szemedet egy csodálatos, békés meditáció során, majd egy órával később azon kapod magad, hogy épp egy zacskó chipset falsz fel – gondolj arra, hogy a probléma nem a chipsszel van, hanem azzal a félelemmel, amely a szeretet hiánya miatt aktivizálódott.

Úgy tartják, hogy a szeretet mindent a felszínre hoz, ami nem szeretet. Máskor pedig, amikor egészen közel érezzük magunkat egy megoldáshoz, ismét torkon ragad minket a probléma. Ez teljesen normális, hozzátartozik a folyamathoz. Emiatt ne veszítsd el a reményt!

Ilyenkor egyszerűen vegyél egy mély levegőt, és ismerd el azokat az erőfeszítéseket, amelyeket eddig már megtettél. Bocsásd meg magadnak a kitérőt. A fény világítótornyai, melyeket épp most építesz fel, az idő előrehaladtával minden sötétséget be fognak világítani. A legnagyobb sikereket gyakran úgy érjük el, hogy teszünk két lépést előre, majd egy-két lépést hátra. És azt se felejtsd el, hogy olykor a karcsúak is túl sok chipset esznek meg egyszerre.

A könyv leckéi egyszerűek, mégis hatalmas lehetőséget rejtenek magukban a gyógyulásod szempontjából. Azért olyan szelídek, mert a túlevés éppenséggel nem az. Csak a szeretet ereje képes legyőzni a gyűlölet hatalmát, és ne legyenek illúzióid: egészségtelen étkezési szokásaid az önutálat megnyilvánulási formái. A túlevés az erőszak egyik formája, és az általad most feloldani kívánt mechanizmusok közé sorolható az a rossz szokásod is, hogy kardot fogsz önmagad ellen – legyen az jelen esetben akár egy kés vagy egy villa.

Kezdésként köteleződj el amellett, hogy kedves leszel önmagadhoz. A túlevés egy érzelmileg erőszakos cselekedet, és ha szemrehányást teszel magadnak, amiért megtetted, csak még több erőszakot követsz el magad ellen. Valamikor ki fogod élni ezeket az érzéseket, és nagyon valószínű, hogy ilyenkor a túlevés visszavonuló pozíciójába fogsz menekülni, mert önutálatod kifejezésének pontosan ez az általad előnyben részesített módja. De nem csupán erről van szó – a túlevés mindemellett tökéletes eszköz arra is, hogy megvigasztald magad, miközben mindezzel a lelkiismeret-furdalással és bűntudattal küzdesz.

Kezded már látni, hogy ez az egész maga az őrület? Ebből pedig nem arra a következtetésre kéne jutni, hogy egy csodára van szükség az összekuszálódott, eltorzult gondolatok és érzelmek kibogozásához? Egy ponton eljön az a pillanat, amikor elfogadsz egy igazságot, amelynek mostanáig ellenálltál: emberi mivoltodban nem rendelkezel azzal a képességgel, hogy megoldd ezt a problémát.

De ez a felismerés nem a folyamat végét jelenti. Éppen ellenkezőleg, ez még csak a kezdet. Amint megérted, hogy te nem tudod meggyógyítani önmagadat, azon kezdesz el gondolkodni, hogy akkor vajon ki képes erre.

Ezek a leckék nem arra irányulnak, hogy pusztán elolvasd őket; a kurzus aktív részvételt igényel. Időnként feladatul kaphatod, hogy beszerezz egy-két tárgyat, valamilyen konkrét cselekvésre ösztökélhetnek, továbbá gyakran arra szólítanak fel, hogy írj le bizonyos dolgokat. Erre szolgálnak a könyv végén található üres oldalak, de használhatsz egy saját füzetet is. Az írás a kurzus során abban lesz a segítségedre, hogy minél inkább be tudd fogadni a leckéket.

Nincs más hátra, vágjunk is bele az utazásba!

1. lecke

Bontsd le a falat!

Soha nem voltam a szó szoros értelemében ételfüggő, ugyanakkor évekig kényszeres túlevő voltam. A fogyókúrák nem működtek. Az önmegtagadás és a gátlástalanság állandó körforgásában váltotta fel egymást az éhezés és a mértéktelen evés. Sok mindent gyűlöltem ebben a helyzetben, a legrosszabb azonban az volt az egészben, hogy rengeteget gondoltam az evésre. A megszállottja voltam. Csak ritkán szűntek meg az evéssel kapcsolatos gondolataim.

Aztán csodálatos módon egyszerre mégis eltűntek. Amikor elkezdtem A csodák tanítása (Édesvíz Kiadó, 2014) című művet tanulmányozni, a súlyomat nem tekintettem tudatosan olyan területnek, amelynél csodát vártam volna. Egy nap azonban lefelé néztem, és alig akartam elhinni, amit a mérlegen és a testemen egyaránt láttam: a felesleges plusz egyszerűen lehullott rólam! És azt is megértettem, miért történt ez. A testsúlyom pusztán annak a szükségletnek a testi megnyilvánulása volt, hogy másokat távol tartsak magamtól. Féltem a többi embertől, és falat építettem magam köré, hogy így védjem meg magam. A csodák tanítása leckéit gyakorolva munkám gyümölcseként megtanultam kinyújtani kezemet a falon túlra. Megismertem számos módját annak, miként lehet a félelmet szeretettel helyettesíteni. Arra kértem Istent, hogy lépjen be az életembe, és újra hozzon rendbe mindent. A fal pedig eltűnt.

Az első leckéd a következő vizualizációs gyakorlatra vonatkozik: képzeld el a medréből kilépő túlsúlyodat egy téglafalként, melyet magaddal cipelsz! Ezt a falat a tudatalattid építette fel azzal a céllal, hogy távol tartson téged a többi embertől és magától az élettől. A félelem hozta létre a falat, és a szeretet fogja lebontani.

Közelebbről megnézve észreveheted, hogy minden egyes téglán egy szó szerepel:

szégyen

düh

félelem

engesztelhetetlenség

ítélkezés

megvetés

túlzott felelősségérzet

nyomás

kimerültség

teher

stressz

bánat

igazságtalanság

védelem

büszkeség

önzés

féltékenység

kapzsiság

lustaság

elkülönülés

tisztességtelenség

arrogancia

kisebbrendűség-érzet

kellemetlenség

önmegtagadás

Most olvasd el a listát még egyszer, ezúttal nagyon lassan! Kérdezd meg magadtól mindegyik szónál, hogy kifejez-e valami olyasmit, ami igaz rád – egy gondolatot, egy érzelmi realitást vagy egy jellembeli hiányosságot. Tudd, hogy az emberek többsége igent mondana, ha őszinte lenne magával. (Ki is bővítheted a listát néhány saját szóval.) Minden egyes szóval merülj egyre mélyebbre a szívedben, és hagyd, hogy felszínre kerüljenek azok a helyzetek és életkörülmények, melyekre az adott szó vonatkozik.

A súly, amitől meg akarsz szabadulni – még azelőtt, hogy a testedre rakódott volna –, a tudatodra telepedett rá. A tested csupán egy vetítővászon, amire a saját gondolataid megjelenési formája vetül. Ha a tudatodból eltűnik a súly, akkor a testi tapasztalatodból is elpárolog. Ha arra kéred Istent, hogy szüntesse meg az okot, ezáltal automatikusan megszünteted a hatást is.

Az elméden lévő súly és ebből kifolyólag a testeden lévő is saját érzelmi árnyoldalaid súlya, melyre még nem vetült fény – legyenek azok akár feldolgozatlan érzelmek, negatív gondolatok vagy félelemre alapozott attitűdök és személyes jellemvonások. Mindezek semmiben sem különböznek mások árnyoldalaitól.

A te helyzeted abban különbözik másokétól, hogy ezek a gondolatok és érzelmek valamilyen oknál fogva megdermedtek benned, és a feldolgozásuk nem tud megfelelően végbemenni. Ahelyett, hogy szomorúvá válnál – úgymond keresztülmennél a szomorúságon, aztán a másik oldalon kijönnél belőle –, szomorúságod különféle okoknál fogva megreked az elmédben. És aztán a testedben is megreked. Nem sikerül feldolgoznod egy tapasztalatot, aztán elengedni. Saját belső rendszerünknek azonban fel kell dolgoznia a szemetet – érzelmi, mentális és testi szinten egyaránt.

A fájdalmas tapasztalatok nem azt a célt szolgálják, hogy hosszabb időn át fennmaradjanak. Azért jönnek létre, hogy megtanítsanak minket arra, amit meg kell tanulnunk, utána pedig feloldódjanak a homályos emlékezet birodalmában. Még a múltban keletkezett keserűség vagy elkeseredettség is átalakulhat békés elfogadássá. Mivel azonban a pszichológiai hulladékürítő rendszered nem volt működőképes, tudat alatt úgy próbáltál megszabadulni ezektől a gondolatoktól és érzésektől, hogy megetted őket. Ha nem tudom feldolgozni a szomorúságomat, talán meg tudom enni. Ha nem tudom feldolgozni a dühömet, esetleg megehetem.

Mivel esetedben hiányzik egy leeresztőszelep a „pszichológiai szennyvíztisztító berendezésedből”, a feldolgozatlan gondolataid és érzelmeid szó szerint beágyazódtak a testedbe. Annak a sűrű, feldolgozatlan energiának a megtestesülése vagy, ami nem tudott máshová áramolni. Ezeket a terheket cipeled magaddal – nemcsak magaddal, hanem magadon is. Ez a kurzus lehetővé teszi, hogy továbbadd őket Istennek.

Ne gondold, hogy másoknak nincsenek feldolgozatlan érzelmei; mindannyiunknak vannak. Egyeseknél a feldolgozatlan fájdalom abban nyilvánul meg, hogy drogoznak vagy isznak; másoknál érzelemkitörésekben, megint másoknál pedig partnerváltogató szexben, stb. A működészavar konkrét megjelenési formája nem igazán fontos. A lényeg, hogy a mögötte rejlő feldolgozatlan szenvedéssel foglalkozzunk.

Ahhoz, hogy a gyógyulásod ténylegesen és mélyrehatóan megtörténhessen, készen kell állnod arra, hogy ténylegesen és mélyrehatóan foglalkozz azokkal a témákkal, melyeket itt meg fogsz ismerni. Rajtad kívül senkinek sem kell tudnia az előtted feltáruló dolgokról, hacsak nem döntesz úgy, hogy megosztod élményeidet egy bizalmas barátoddal vagy barátnőddel. Ez egy szent utazás lesz, melynek során Istennel együtt fogod bejárni szíved rejtett titkait.

Ezzel a leckével nekilátsz a fal lebontásának.

A gondolatokat csak két csoportba sorolhatjuk – szeretetből és félelemből fakadóak –, és a félelem leküzdésének egyetlen módja, ha szeretettel helyettesítjük. Amint felismered és átadod félelemmel teli gondolataidat az isteni elmének, a szeretet teljesen természetes módon, magától megjelenik majd. Ha a túlevéshez vezető gondolatokat átadod Istennek, akkor a helyükre olyanok lépnek majd, melyek az egészséges táplálkozás irányába hatnak.

Ennek következtében a feldolgozatlanul maradt félelem elhagyja a rendszeredet, és idővel magával viszi azt a sok kilót is, amit létrehozott. Amint tudatosítod magadban a benned rejlő félelmet és a súlyfeleslegedet, majd átadod őket Istennek, nyomban átalakulnak és eltűnnek.

Talán eddig egyszerűen figyelmen kívül hagytad és elfojtottad a fájdalmat okozó gondolatokat, érzéseket és emlékeket. Ezáltal viszont egy természetes folyamatot akasztottál meg, melynek révén ezek a gondolatok és érzések átalakulhattak volna, és a fájdalom beszorult a testedbe. Most visszaemlékszel arra, hogy létezik egy másik lehetőség is: nevezetesen, hogy szembenézel a fájdalommal, majd átadod annak, akinek a kezében ez a gyötrő érzés végérvényesen feloldódik.

Nem elegendő azonban pusztán felismerned a fájdalmadat, valóban át is kell engedned a gyógyulásnak. Ha azt mondod, „annyira kínos nekem ez a helyzet”, azzal nem jutsz közelebb a gyógyuláshoz. De ha azt mondod: „Édes Istenem, annyira szégyenkezem a helyzetem miatt. Minden történést és a velük kapcsolatos összes érzésemet a te kezedbe helyezem. Kérlek, segíts, hogy másként láthassam ezt a szituációt.” Ez már maga a gyógyulás.

Ezután mindaz, amit az oltárra tettél, átalakul; ha egy helyzetet ily módon engedsz el, meg fognak változni a róla alkotott gondolataid. Az isteni elme egy olyan gondolati rendszerből lép be evilági gondolataidba, mely a sajátodon túl található, és fel van hatalmazva arra, hogy visszavezessen a kegyelemhez és az egészséghez. Isteni beavatkozásként tekinthetsz erre; ez a kurzus egy olyan tanmenetre épül, melynek során megtanulod a csodák szerinti gondolkodást alkalmazni a súlycsökkentésért tett erőfeszítéseiddel összefüggésben. Az isteni elme le fogja bontani a téged körülölelő falat, amint szemügyre veszed az egyes téglákat és magadévá teszed azokat a gondolatokat és érzéseket, melyek ilyen mértékű függőséggel itatnak át minden egyes téglát, majd az ő kezébe helyezed azt. Add át neki, amire nincs szükséged, és minden ilyen dolog el fog tűnni.