Szónok Dominik

Az Erények Megteremtése

Előszó a morális sötétség analógiájához

Szónok Dominik

Az Erények Megteremtése

Előszó A Morális Sötétség Analógiájához

Minden jog fenntartva.

A könyv – a szerző írásos jóváhagyása nélkül – sem egészében, sem részleteiben nem sokszorosítható vagy közölhető, elektronikus vagy mechanikus módon, az információrögzítés semmilyen formájában és értelmében.

Copyright (c) 2024. Szónok Dominik

,,A tett a tudás eredménye s vice versa, a megértés viszont utóbbi kettő alapköve.

- Az erények megteremtése"

Tartalom

Elöljáró beszéd

I.fejezet - Az erények megteremtése

Tudás

Akarat

Tett

Megértés

Gyengeség

Barátság

Érzelmek

Önelfogadás

Morál

Elfogadás

Egyenlőség

Igazságosság

Boldogság

Kötődés

Őszinteség

Szabadság

Vallás

Bölcsesség

Szerelem

II.fejezet - A dekadencia tovahaladása

A dekadencia tovahaladása

A humánum és a morál hanyatlása

A bárány és a farkas története

Adalék a morális sötétséghez

Függelék

Végszó

Elöljáró beszéd

Az érték értékének elértéktelenedése, a hanyatlás, mint időtálló jelenség, a modernkori haladás, mint önámítás és dekadens eszme, az élet értelmének értelmetlensége, az akarat akaratának puszta megvetése, az ösztönök kaotikussága és emberiességünk degradálása - a modern ember szimptómája. Az emberi akarat pártfogója, ki helyeselte a tettet, mi még be sem következett, az ember túlontúl tett túlságosan emberi mivoltán. Manapság az erények szertefoszlottak, és megalakult egy új világrend, melyről az ellenkezőjét sem kritikusan állítjuk fel.

Az emberi potenciál feltámasztására irányuló, mérvadó törekvés, egyben elképzelés azokból, kik akarják azt; kiknek fülei nyitottak a dallamaimra - akik meglátják a fényt a sötétben, kik nyitott, kritikus elmével járnak, kik olvasnak a soraim között, ezáltal esélyt adnak maguk tovahaladására, megvetve saját erősségüket annak valódi feltámasztására. Ki erre nem képes, az valójában nem akarja - és ezzel további okot ad saját alászállására.

Eme kinyilatkoztatásommal egy valódi kincset rejtek el az emberiség előtt - csak azok fogják értékelni és érteni, akiket én akarok. Azon kevés, igaz olvasóim, kik valóban megérthetnek engem. Mert ők lesznek azok, kik nyitott elmével járnak majd ott, ahová a tisztátalan nem teheti be lábát; akik meglátják azt, amit mások csak álmodni mernek; akik túlontúl tudnak tekinteni a pusztaságon, és meglátják azt, ami a világ fájdalmán túl is létezik: az egyetemes igazságot. Amiről az egyik álmodni sem képes, én valósággá formálom.

Mert kevés még azok száma, kiknek ez a könyv szól: sokuk még másvilágokon jár s azok fájdalmait hordozzák lelkük teherjeként, hogy aztán általmenésük legyen tulajdon önnönmaguk levedlése. Ezt a könyvet azoknak kell olvasnia, kik képesek is rá.

Éles a kard, melyet a sötétben húznak elő; eljő a nap, amikor új zene fog szólni új füleknek - és azok, kik nem tették meg azt, amit tenniük kellett volna, nem fogják érteni, hogy mások miért táncolnak egy olyan zenére, amit csak kevesen hallanak. Hiszen a többség, mit számítanak ők: hiszen csak az emberiség.

A legjobbakat,

- Szónok Dominik

Tudás

A kard erényessége, ama hatalma annak kiválasztásban. Mint az óceán mélységei, a döntés is háborgó mélységgel bír; mint a felemelkedés vagy alászállás szimptómája. Mert a morál, amely sok esetben e hatalom természetét megtestesíti, nem más, mint a természet kristálytiszta formája; az ember egyik átka a kíváncsisága.

Mint az eredendő jóságos és gonosz, mint felettébb álló nagyság, az ember egy esély, mely kibontakozik a nagyság nemessége fényében. Mert az ösztön az, mi egyben állati, mégis oly nemes; az állatok is tisztában vannak azzal, ha túlságosan messzire mennek, veszély leselkedik rájuk. A hatalomban való kiteljesedés megtestesült formája; ezt gyakorolni manapság nem igényel nagy erőfeszítést, mert kamatoztatható eme konzekvencia annak jelenlegi szintjére.

A tulajdonképpeni nihilista lét és felfogás, mint modern jelenség, avagy az élet értelmének értelmetlenségébe irányított erő, annyira nem is merül ki eme fogalom rövid vagy tág értelmezésében, szimplán új értelmet nyert. Következésképp a társadalom hamis elfogadást, empátiát teremtett, és valósággal az ember elé dobta a nihilizmust - a komolytalanság tanúsítása veszélyes jelenségekkel szemben a hatalomnak a kínálását foglalja magában.

Mily hatalom kívánja meg azon erényességet vagy morált, mellyel kollektív pusztulást lehet előidézni? Az értékre megkísérelt szadizmus ez, az erény komolyságának hiánya, vagy pusztán implementálás az abba; mint az élet értelmének álruhája - a létezés semmitmondó dimenziói. A felemelkedés és az ,,isteni" megtagadása; az emberfeletti tudatalatti megvetése.

A hatalom akarása és követelése, bármiféle azt igazoló tett nélkül: a modern ember, mint kiváltság az, ki magának eredezteti előbbi fogalmak sajátosságát. Mert a túlságosan könnyedségben élő ember az, ki hiszi, hogy neki jár az. De az idő közeledik; azon korszak, melyben túl sok lesz azok száma, kik a magaslatokról akarnak fecsegni: azok, kik felvették a megvilágosodás maszkját - hazugok, mert bizony azok lesznek ők.

A tudás megvetésének áldozatai - az ember önmaga elleni szegregációja; a tudás moralitása a kritikusságban keresendő érték. Az ember valódi ereje a gyengeségéből született, és a tovahaladásában teljesedett ki igazán, ezáltal tudása saját gyengesége pozitív manifesztációja.

Ki kellett törnöm onnan, amiről azt feltételeztem, hogy lényemnek akarása. Mert hosszasan részesedtem ama tengerben, amelyet eme tett következménye foglal magában; közel sem értem még el azon fényhez, melyet lelkem minden aspektusa képes befogadni.

Én voltam a csiripelő madár a hajnali órákban; a jó is ártalmas, ha valakinek csak az jut. Miközben haladtam a tűz felé, másik oldalról úgy kerültem közel a vízhez, mely a mocskot lemosta rólam - de újból piszkos lettem.

A tény, melyet realizál az, ki keres, megadta a végső konzekvenciát azon értelem tükrében, amely egyben megértést eredményezett a valóságban: a valóság az manapság, mely az illúzió mögött húzódik meg. Mert csak az látja meg, ki levetette magáról azt, melynek addig értelmet titulált.

Eme kísérlet az értelem átértelmezésére pontosan annyira heves, kaotikus és provokatív, ahogyan azt el lehet képzelni.

A modernkori tanok reformációjára van szükség a társadalom vonatkozásában: a szembesülés azzal, melynek akkora érték van eredeztetve, megkérdőjelezi a pszichológiai és spirituális tisztaságot. Egyben egy új esély, mely összetöri a hagyományosat; a hagyomány egyben egyfajta destruktív szinonimája a változástól való félelemnek, de egyben a lojalitás optimizmusa is. A kérdés, hogy vajon őseink ezen hagyományt is annak tekintették-e, ami, vagy csupán reflektáltak lelkük keserűségére?

A tudásba vetett hithez - Mint minden, mely manapság erőt foglal magában, oly szinteket ért el az emberi elme felfogóképességében, mely kaotikusságot eredményez benne. Az emberi hit egyszerű ösztönösség, az akarás szükségszerűsége: mindig is jelen volt ama társadalmi rétegben, mely az egészet képzi manapság.

De ahogyan a hit nihilizmusa állandósul a manapság értékesnek, morálisnak, fényesnek származtatott dolgok hátterében, úgy nyer új értelmet a fogalom. Ahhoz, hogy az ember szükségszerű lépéseket tegyen életében, nem kevés erőfeszítés kell, melyet saját hazugságaiért vív meg. Honnan tudhatná a mai ember, hogy mi igaz s mi nem? Ez egy játszma; olyan játékosság, mely eme fogalom gyengédségét barbarizálja.

A képzelet játéka a világ létezésének forrása. Egy világ, hol a létezés, mint puszta tény, értelmét vesztette ott, ahol a valódi igazság fellelhető. Nem is kell oly sok az emberi hit megtartásához; minden korszak, minden vallás felmutat valamit, amivel görbe tükröt formál a társadalomnak: hová tűnt emberi nemességünk? Vagy annak legalább valamely darabkája? Minden mai morál egyben egy átmeneti állapot születése, hol kényszerítve van az emberiesség.

Az altruizmus, az empátia/szimpátia valójában egy tükör arra, hogy rávilágítsa az embert az emberi lélek nyomorúságára. Túlságosan is messzire haladunk: messzire, a forrásunktól tovahaladva, melynek kezét elutasítjuk. Tisztátalan szellemek vagyunk, melyek mind részesei egy oly nagy rendszernek, mely ezt a kezet távol tartja tőlünk. Mert elutasításunk egyben optimista etikánk lett, mely egyben hitünk ellenhatása, egyben dekadenciánk kezdete. A vég, mint ama akaratosság, hogy elérjük azt, mire vágyunk; de vigyázz, mert a fény sosem érkezik könnyen.

A látható mögötti láthatatlan, mely oly annyira veszélyes, mint az, ami a szemek előtt lebeg; minden, amit az ember értékkel lát el, kamatoztatja a sorsát: mert csak oly dolgok képesek a szenzációsra, melyeket mindig éri valami hamis is. Ezáltal a hajó elindul majd útján, fedélzetén ama kincs tulajdonával, melyet vándorlása útján szerzett vala.

Halad, tova a messziségbe, hogy elérje az új hajót, mely általmenén tulajdon lénye sötétségén, mélységén s illúzióján, hogy az édes vízbe mártsa tisztátalan testét, és friss, hűvös, kellemes levegőből merítsen életet. Kígyók lesznek majd ő bölcsességei, Varjak lesznek majd ő keserves dallamai, s Kecske lesz majd az életének akaratos szarva, ama tökéletesítője.

A tudás hiánya eredeztetése a miért-re - Mert a fény ellensége csábító kisugárzással érkezik. Minden jelenség több válasszal bír, amely több hanyatlást igényel. A kérdés rossz természetessége nem a dekadencia, hanem annak feltevésének hiánya, vagy annak elferdített változata. A mai, modern ,,tudás" gyenge alapokon rezeg, mert a kérdések nem a megfelelő helyekre összpontosulnak.

A valóság hamis természetessége ez, azon elv szükségszerűségéből, melyből ma megértést testesítenek. Az ebbe vetett hit is pusztán ösztönösség marad, mely sokszor ekvivalens a tudatos elutasítással, vagyis az igaztól való félelemmel. Az egyszerű útra tévedt ember analógiája ez, viszont ő szenved ösvényének nehézségében a legjobban. Mindig a legnagyobb értkekek vannak a legjobban alábecsülve.

Mert hiszi az ember, hogy a megvetését alkalmazhatja ezen értékekre úgy, hogy annak valamiféle konstruktív végkimenetele legyen. Az emberiség megásta sírját azáltal, hogy a hatalom ellensége kezébe adta esszenciális tulajdonságát, ami a tóból folyót, a folyóból tengert és a tengerből óceánt formál. Ezen hiány elszenvedése most, és századokkal később is szükségszerűnek fogja érzni magát. Az idő halad, lassan tova, az ember viszont marad - ugyanott, ahová nem akart kerülni és ugyanúgy, ahogyan századok múlva is képtelen lesz létezni. Megvetem mindazt, ami hatalmat ad a zsarnokok kezébe, ezáltal megvetem azt, kik ezt nekik adják. Megvetem mindazt, ami a valódi tudás ellensége, ezáltal kénytelen vagyok megvetni a mai modern világrendet, a mai modern erényeket és értékeket; mim maradt hát ezentúl, amibe kapaszkodhatok?

Akarat

A világ az akarat tudatos manifesztációja. Az ok, mely végett az ember teret adhat oly értékes döntéseinek, tetteinek, pusztán a megtestesülés arconköpése. Késve realizálódott tény, de inkább később, mint soha - az állapot meg nem változása nem ad okot a további elmélkedés megszüntetésére. Mely egyben egy erő, ezáltal esély.

Az érték, mint mozgatórugó - az emberi morál erényessége, ama nemessége vagy sötétsége; az átmeneti helyzetek szülöttje, a tartós állapot gyermeke. A jelenben lévő alkotások valaki elképzelésének manifesztációt mutatják: valami szebb, valami újabb, valami eredendően jobb - a belső motiváció szükségszerűsége egy átmeneti helyzetre.

A mai alkotások kristálytisztán tükrözik a társadalmi állapot és elképzelés tendeciáját az akarat fénye alatt, ahol az alkotás próbálja felülírni a sötétségét. Mert mi motiválja az akaratot: a változás harangjának tudatosítása, mely eredményessége egyben tudatalatti késztetés is.

A helytelenség érzetének szülöttje, de egyben a tudatosítás szükségessége. Éket verni, a megállás magatartását erénnyé formálni mily tökéletesített akarat megnyilvánulására adott okot. Az emberi ösztön, avagy kiváltság; a belső erő kinyilvánítása oda, ahová annak karma elér - mert az alkotás alkotót, a pusztítás pusztítót követel.

A belső erő tudatos manifesztációja, egy belső felemelkedettség iránt vágyakozó formula, ezáltal dekadens tendenciát mutató anyag, mert az érték kezdi nemességét veszteni: mert mi van hatással az emberi értékekre? Az, melyet az alkot s a tett tulajdon eufóriája: de az alkotás akarása gyenge, avagy elgyengült eszmék eredményéből származik ma. Egyben egy ösztön; az ösztönök erkölcsössége.