Melanie Milburne

Gyűlöllek és imádlak

Maya Blake

Váratlan örökség

Natalie Anderson

Egy eszement éjszaka

Minden jog fenntartva. Jelen kiadvány bármely részét tilos a kiadó írásos engedélye nélkül módosítani, sokszorosítani, bármilyen elektronikus vagy gépi formában és egyéb módon közzétenni vagy terjeszteni, beleértve a fénymásolást, felvételkészítést és mindenfajta információtároló vagy -visszakereső rendszert; kivételt képez a kritikus, aki kritikájában rövid szakaszokat idézhet belőle. Ez a kiadvány a Harlequin Enterprises ULC-vel létrejött megállapodás nyomán jelenik meg. Jelen mű kitalált történet. A nevek, személyek, helyszínek és események a szerző képzeletének termékei, vagy fiktív módon alkalmazza őket. Bármely hasonlóság élő vagy halott személlyel, üzlettel, vállalattal, eseménnyel vagy helyszínnel teljes mértékben a véletlen műve, és nem a szerző szándékát tükrözi.

§ All rights reserved including the right of reproduction in whole or in part in any form. Without limiting the generality of the foregoing reservation of rights, no part of this publication may be modified, reproduced, transmitted or communicated in any form or by any means, electronic or mechanical, including photocopy, recording or any information storage and retrieval system, without the written permission of the publisher, except for a reviewer, who may quote brief passages in a review. This edition is published by arrangement with Harlequin Enterprises ULC. This is a work of fiction. Names, characters, places and incidents are either the product of the author’s imagination or are used fictitiously, and any resemblance to actual persons, living or dead, businesses, companies, events or locales is entirely coincidental and not intended by the author.

© Melanie Milburne, 2021 – Vinton Kiadó Kft., 2023

Eredeti címe: One Hot New York Night (Harlequin Mills & Boon, Modern Romance)

Magyarra fordította: Gaáli István

© Maya Blake, 2020 – Vinton Kiadó Kft., 2023

Eredeti címe: The Commanding Italian’s Challenge (Harlequin Mills & Boon, Modern Romance)

Magyarra fordította: Kiss Klára

© Natalie Anderson, 2020 – Vinton Kiadó Kft., 2023

Eredeti címe: The Greek’s One-Night Heir (Harlequin Mills & Boon, Modern Romance)

Magyarra fordította: Szabó Júlia

Nyomtatásban megjelent: a JÚLIA KÜLÖNSZÁM 119. számában, 2023

Átdolgozott kiadás

ISBN 978-963-540-752-1

- Kép: Shutterstock

A HARLEQUIN ® és ™ a Harlequin Enterprises Limited vagy a konszern leányvállalatai tulajdonában álló védjegy, amelyet mások licencia alapján használnak.

Magyarországon kiadja a Vinton Kiadó Kft., 2023

- A kiadó és a szerkesztőség címe: 1118 Budapest, Szüret u. 15.

- Felelős kiadó: dr. Bayer József

- Főszerkesztő: Vaskó Beatrix

- Telefon: +36-1-781-4351; e-mail cím: info@vintonkiado.hu

Kiadónk újdonságairól, a megrendelési lehetőségekről honlapunkon is tájékozódhat:

www.vintonkiado.hu

Az e-book formátumot előállította:

www.bookandwalk.hu

Melanie Milburne

Gyűlöllek és imádlak

1. FEJEZET

Zoey épphogy csak belépett a londoni előadóterembe, ahol a reklámipari konferenciát tartották, máris meglátta a férfit. Nem volt nehéz kiszúrni Finn McConnellt: mindig rajongó nők vették körül, és több mint százkilencven centi magasságával kimagaslott a tömegből.

Pokolian jóképű volt, és most az egyszer Zoey megengedte magának, hogy titkon egy kicsit ő is sóvárogjon utána. Lehet, hogy gyűlöli, de ez nem jelenti azt, hogy ne csodálná néhány tulajdonságát – például izmos testét, széles vállát, formás állát és nevető barna szemét.

Ha viszont az önhittség olimpiai szám lenne, Finn McConnell nyakában garantáltan ott lógna az aranyérem.

Mintha megérezte volna, hogy őt bámulja, Finn feléje fordította a fejét, és kissé felvonta fekete szemöldökét. Zoey örült, hogy nem az a pirulós fajta. Aztán Finn ajka mosolyra húzódott, amitől kellemes borzongás futott végig a lány gerincén. Egy hódító mosolya volt ez, olyan férfié, aki pontosan tudja, mit akar, és azt is, hogy hogyan szerezze meg.

Otthagyta rajongói csapatát, és céltudatosan megindult feléje. Zoey tudta, hogy meg kellene fordulnia, és megcélozni a legközelebbi kijáratot, de a lába nem akart engedelmeskedni. Mintha Finn megbénította volna parancsoló tekintetével. Zoey mindig kerülte, hogy kettesben maradjon vele, mert félt, hogy nem tud ellenállni az ingernek, hogy vagy megüsse, vagy a karjába vesse magát. Hogy miért éppen ő van rá ilyen hatással, azt fel nem foghatta.

Finn olyan közel állt meg hozzá, hogy Zoey érezte drága arcszeszének citrusos illatát, és látta az ördögi csillogást a szemében.

– Jó napot, Ms. Brackenfield!

Meghajlása és a mesterkélten hivatalos hangnem még jobban felszította Zoey gyűlöletét, forrt az ereiben a vér. Kiegyenesítette a vállát, és hűvös kifejezést öltött az arcára.

– Úgy tűnik, néhány hónapra meg van oldva a szerelmi életed – mondta megvetően, egy pillantást vetve a nők felé, akiket a férfi otthagyott az imént.

Finn mosolya még szélesebb lett, a szeme még fényesebben csillogott. Zoey-n újabb bizsergés futott át.

– Egy héten belül végzek velük.

A mély, szexi bariton gyűrött lepedőket és izzadt testeket idézett fel Zoey elméjében, azokat a szükségleteket, melyeket hónapok óta figyelmen kívül hagyott. És továbbra is így fog tenni… legalábbis igyekszik. Ami persze nem könnyű, ebben a pillanatban különösen nem, hiszen Finn olyan átkozottul szexi, és olyan közel áll hozzá, hogy akár meg is érinthetné.

Kissé megemelte az állát, és eltökélten a szemébe nézett.

– Gondolom, forgóajtó van a hálószobádban.

Finn pillantása a szájára vándorolt, lusta mosolyába Zoey beleremegett.

– Szívesen látlak, ha érdekel.

Zoey a vállán lógó szövettáskáját szorongatta, hogy lefoglalja a kezét. A szíve kihagyott egy ütemet, aztán kettőt, majd hármat, mintha hirtelen súlyos ritmuszavara lenne.

– Be szokott jönni ez a duma?

Ha a hangja csak egy árnyalatnyival is fagyosabb lett volna, a teremben be kellett volna kapcsolni a fűtést.

– Mindig – válaszolta Finn, még mindig az iménti lusta mosollyal.

Zoey már értette, miért tartják a világ legnagyobb playboyának – csak úgy áradt belőle a férfias varázs. De ő akkor is ellenáll neki, ha beledöglik!

Kicsikart magából egy gyönge mosolyt.

– Na menj csak vissza nyugodtan a nyálcsorgató rajongóidhoz!

El akart fordulni, de Finn visszatartotta, ujjait lazán a csuklójára téve – és ezzel áramütést küldve a testébe. Aztán elvette a kezét, de az érzés megmaradt: végigfutott Zoey karján, le a hátán, mint egy kis tűzfolyam.

– Igazából arra számítottam, hogy összefutok az apáddal. Lehet, hogy nem vettem észre a tömegben. – Finn tekintete körbejárt a teremben, majd újra megállapodott Zoey-n. – Egyik nap megüzente, hogy meginna velem egy kávét.

Zoey el sem tudta képzelni, mi közös lehet Finnben és az apjában azon kívül, hogy mindkettőjüknek reklámügynöksége van. Ami pedig a kávét illeti, jó is lett volna, ha apja csak a koffein rabja, de nem volt titok, hogy alkoholproblémái vannak. Többször is kínos helyzetbe hozta magát a nyilvánosság előtt, és ezzel sokat ártott a cégnek.

Zoey úgy tervezte, hogy apja visszavonulásakor ő veszi át a Brackenfield Reklámügynökség vezetését. Egész karrierjét erre építette, szinte bármit megtett volna, hogy életben tartsa a céget. Az apja komoly teher volt a nyakában – most is odahaza kúrálta a másnaposságát.

– Otthon maradt, mert be kell pótolnia egy kis munkát.

– Akkor talán megihatnánk mi egy kávét – indítványozta Finn.

– Nem érek rá. – Zoey felemelte az állát, és hunyorított. – Nem is tudtam, hogy kebelbarátok vagytok.

Finn szája körül rejtelmes mosoly játszott.

– Az üzleti vetélytársak is lehetnek barátok, nem?

– Szerintem nem.

Zoey megdörzsölte a csuklóját, bosszankodva, hogy még mindig bizsereg a bőre. Hónapok óta egyetlen férfi sem ért hozzá – miért éppen Finn érintésének kell ilyen erős hatást kiváltania belőle?

Nem tagadhatta, hogy rendkívül vonzó fickó. Magas, karcsú, sportos, olívabarna bőrű – tetőtől talpig nagyvilági, dörzsölt üzletember. Vékony, kerek nyakkivágású pulóvere kiemelte széles vállát, a kék nadrág pedig hosszú, izmos lábát.

Zoey már több éve ismerte. Néhány hónappal ezelőtt Finn volt az egyetlen vetélytársa egy megbízásért folytatott harcban, és Zoey-t még mindig dühítette, hogy a férfi kapta meg. És miért? Mert az egyik barátja ott ült a megbízó cég igazgatótanácsában… pontosabban: a barátnője.

– Hallom, indulsz a Frascatelli-féle megbízásért – mondta Finn széles mosollyal. – Ezek szerint újabb baráti csata vár ránk.

Zoey összerezzent. Jaj, ne! Ez azt jelenti, hogy Finn is beszáll?

Az olasz szállodalánc reklámkampánya a legnagyobb munka, amelyre Zoey valaha pályázott. Ha megszerzi, többé nem kell aggódnia amiatt, hogy az apja elherdálja az üzleti vagyont, és végre bizonyíthatja rátermettségét.

Megnyalta hirtelen kiszáradt ajkát. A szíve olyan vadul kalapált, hogy azt hitte, mindjárt robban. Muszáj megkapnia ezt a munkát!

Még ma este New Yorkba akart repülni, hogy holnap bemutassa a kampánytervét Leonardo Frascatellinek. A prezentációja a laptopján volt a ruhatárban, az utazótáskájával együtt.

Ez azt jelenti, hogy Finn is New Yorkba repül?

– Nem tudok elképzelni olyan helyzetet, hogy barátnak nevezhetnélek.

– Nem vagy túl kreatív – felelte Finn önelégülten, és lassan tetőtől talpig végigmérte. – Nekem egy csomó ilyen eszembe jut.

Zoey jeges pillantást vetett rá.

– Gondolom. A te agyaddal.

Finn mély nevetést hallatott, amitől újabb borzongás futott végig Zoey gerincén. A pokolba ezzel az alakkal, amiért ennyire vonzó! Miért nem lehet legalább egy testi hibája? Csak egyetlenegy! Olyan a hangja, hogy a legunalmasabb üzleti jelentést is felolvashatná, ő mégis az ajkán csüngene. Ha pedig belenézett mosolygós barna szemébe, valami megmozdult benne, bármennyire igyekezett is nem bedőlni begyakorolt sármjának.

– Erről inkább nem mondok semmit – mosolygott Finn. – Kiakadnál.

Zoey most a combja közt érzett bizsergést, és utálta magát a gyengeségéért. Bármennyire dögös a pasas, ellen kell állnia neki. Finn-nek ő csak újabb rovátka lenne az ágykeretén.

– Te semmivel se tudnál kiakasztani, Finn. Annyira kiszámítható vagy, hogy az már émelyítő.

Ami nem volt teljesen igaz: Finn újra meg újra meg tudta lepni briliáns riposztjaival. Isten bocsássa meg, még élvezte is a szócsatáikat, titokban felizgatták.

Finn-nek felcsillant a szeme.

– Hát, akkor úgy látszik, iparkodnom kell, hogy jobb véleményed legyen rólam.

Újabb mosoly, újabb bizsergések…

– Finn! – Fiatal szőke nő közeledett feléjük szédítően magas sarkú cipőben, tökéletesen manikűrözött ujjai közt névjegykártyát lengetett. – Elfelejtettem megadni a számomat. Hívj fel, és majd találkozunk!

Finn elvette és zsebre tette a kártyát, még mindig mosollyal az arcán.

– Oké.

A nő úgy ragyogott, mintha kihúzták volna a számait a lottón. Ujjai hegyével kecsesen integetett Finn-nek, aztán visszasétált fecsegő barátnőihez.

Zoey a szemét forgatta, és úgy tett, mintha mindjárt elhányná magát, aztán Finnre nézett.

– De most komolyan…

– Ő egy gyakornok – mondta Finn. – Én tanítom be.

Zoey cinikusan felnevetett.

– Hol, az irodában vagy a hálószobában?

Finn nem vette le róla a szemét, és megrezzent a szája széle.

– A féltékenységed roppant hízelgő. Ki hitte volna, hogy a jégkirálynő ennyire odavan értem?

Zoey ökölbe szorította a kezét, és rákvörös lett a méregtől. Finn-nek látszott a szemén, hogy élvezi, ha ugrathatja – soha nem is hagyott ki egyetlen alkalmat sem. Játszadozik vele, ő meg olyan ostoba, hogy reagál rá. Szerette volna pofon vágni. Sípcsonton rúgni. Vagy a körmeivel végigkaristolni azt az önelégült ábrázatát.

És – az ég irgalmazzon neki! – szeretett volna lefeküdni vele, hogy kiderüljön, tényleg olyan izgalmas szerető-e, ahogy beszélik. Nem mintha valaha is engedne ennek a vágynak. Amióta Rupert, az exe elárulta, elege volt a férfiakból. Nem kért többet a párkapcsolatokból a bonyodalmaikkal és kompromisszumaikkal.

De valahányszor Finn McConnell közelébe került, teljesen megőrültek a hormonjai.

– Akkor se feküdnék le veled, ha több millió fontot ajánlanál!

Finn sötét szeme csillogott, és Zoey alig bírta elviselni magabiztos mosolyát.

– Jaj, szívem, ugye nem gondolod, hogy fizetnem kell a szexért? – Közelebb lépett Zoey-hoz, két ujját az álla alá tette, és a szemébe nézett. – Érzed ezt? – A hangja rekedt mormolássá változott, a tekintete hipnotikus volt.

– Mi… mit kéne éreznem?

Zoey bosszankodott, hogy remeg a hangja. A szíve eszeveszetten kalapált, Finn ujjaiból perzselő forróság áramlott a testébe. Aztán a férfi végigsimított az állán a hüvelykujjával.

– Ezt az energiát, amit ketten együtt produkálunk. Már akkor éreztem, amikor beléptél a terembe.

A világ minden kincséért sem fogja beismerni, hogy ő is így érez. Zoey-nak úgy bizsergett a lába köze, mintha Finn ott is megérintette volna. Miért nem lép el tőle? Miért nem kever le neki egy pofont?

Érzéki varázslat alá került: megbénította az érzés, ahogy Finn hüvelykujja az állát simogatja, megrészegítette a férfi arcszeszének balzsamos illata. Egész testét elárasztotta a forróság.

Hónapok óta nem szexelt, hetek óta még csak nem is gondolt rá. De most képek kavarogtak a fejében, ahogy szenvedélyesen ölelkeznek Finn-nel az ágyban. Nem volt kétsége afelől, hogy fantasztikus lenne.

Kínkeservesen összeszedte magát.

– Csak képzelődsz. – Végighúzta nyelvét az ajkán, elhúzódott, megdörzsölte az állát, és megsemmisítő pillantást vetett Finnre. – Ha még egyszer hozzám érsz, nem állok jót magamért – sziszegte a foga között.

Finn úgy tett, mintha megrémülne, de a szeme túláradóan mosolygott.

– Figyelj, édes… fogsz te még könyörögni, hogy érjek hozzád. Ciao!

Aztán szó nélkül elsétált, otthagyva a felbőszült Zoey-t. Aki most csak még jobban gyűlölte – mert az a szörnyű előérzete támadt, hogy Finn-nek igaza lesz…

2. FEJEZET

Finn sorban állt a biztonsági ellenőrzésnél a heathrow-i repülőtéren, amikor észrevette Zoey Brackenfieldet kettővel előrébb. Már azelőtt megérezte a jelenlétét, mielőtt meglátta volna. Ugyanez történt ma délelőtt is a konferencián: mintha elektromágneses hullámok érték volna, a fejbőre bizseregni kezdett, és a bizsergés végigfutott a gerincén.

Mindig nagyon várta, hogy találkozzon vele a reklámipari rendezvényeken. Élvezte, hogy ugrathatja, ami bámulatosan könnyű volt. Zoey-nak tüskés a modora és éles a nyelve, de Finn mélyen legbelül tudta, hogy éppúgy vonzódik hozzá, mint fordítva. Hónapok óta vívták a szópárbajaikat, és csak idő kérdése, mikor enged a lány a vágynak, mely minden ilyen alkalommal fellobbant közöttük.

Mintha megérezte volna a tekintetét, Zoey hátrafordult, és összeszorította az ajkát. Finn elmosolyodott.

Mikor ő is átjutott az ellenőrző kapun, néhány lépéssel utolérte a lányt.

– Ráérsz még egy italra?

– Kösz, nem. Nem akarom lekésni a gépemet.

Még a magas sarkújának kopogása is bosszúsnak hangzott.

– Melyik járattal utazol?

Zoey megnevezte a légitársaságot és az indulási időt, mire Finn némi csalódást érzett. Mi minden történhetett volna hét és fél óra alatt egymás társaságában! Már a gondolat is izgalomba hozta.

– Sok sikert a prezentációhoz – mondta mosolyogva. – Talán a legjobb fog nyerni.

Zoey megállt, ibolyaszín szeme mérgezett nyilakat lövellt.

– Ha egyenlőek lettek volna a feltételek, akkor én nyertem volna, amikor legutóbb ugyanarra a munkára pályáztunk. Mondd csak, nem feküdtél le valakivel, hogy befolyásold a döntést?

– Nem kell ilyen eszközökhöz folyamodnom, édes, mert egyszerűen csak piszok jó munkát végzek. De a tied is jó volt. És nagyon tetszett az a kutyatápreklám, amit nemrég csináltál. Aranyos volt, nagyon aranyos.

Zoey erőltetetten pislogott, kezét színpadiasan a mellére tette.

– Ó, istenem! Jól hallottam? Most megdicsértél?

Finn nevetett.

– Még senki nem mondta, hogy milyen zseniális vagy?

– Nem tudok róla. – Zoey gőgös pillantást vetett rá. – De téged nyilván a születésed óta dicsérnek.

Bár tudná, hogy mekkorát téved! Finn hatéves kora óta alig látta a szüleit – a gyereknevelés túl sok korlátozással járt az ő kaotikus életmódjukhoz képest. Egy-egy átmulatott, átdrogozott éjszaka után nem tudtak időben felkelni ahhoz, hogy elindítsák fiukat az iskolába, vagy hogy utána érte menjenek. Ezért távoli rokonokra bízták, akik éppenséggel nem fogadták tárt karokkal. Nem emlékezett, hogy sokat dicsérték volna, sőt inkább éreztették vele, hogy teher, és csak kötelességtudatból vigyáznak rá.

– Meglepődnél – mondta halk nevetéssel.

Zoey még nézte néhány pillanatig az arcát kissé összeráncolt szemöldökkel, aztán a beszállókártyájára pillantott.

– Na, megyek a kapuhoz…

Azzal magára hagyta Finnt, aki megint enyhe csalódottságot érzett. Aztán ő is a járatához bejelentkeztető kapuhoz sétált. Össze kell szednie magát, mert mintha kezdene Zoey Brackenfield megszállottjává válni. Pedig ő nem az a típus, aki túlságosan kötődik egy nőhöz – vagy bárkihez. Mozgalmas élete nem hagyott időt a hosszú távú kapcsolatokra. Egy, legfeljebb két éjszaka még belefért, több nem. Ha egy kapcsolat hosszabb ideig tartott, az nyugtalanná tette, úgy érezte, ki kell szabadulnia, különben megfullad.

Talán túlságosan is hasonlít a szüleire. Ijesztő gondolat…

Már majdnem hajnali három óra volt, amikor Zoey megérkezett a New York-i szállodájába. A repülőn aludt egy kicsit, és megnézett néhány filmet, ahelyett hogy a prezentációját fésülgette volna a laptopon. Tapasztalatból tudta, hogy az utolsó pillanatban végzett javítások általában csak rontanak a művön.

Lezuhanyozott, fürdőköpenybe bújt, és a fejére tekert egy törölközőt, aztán elővette és bekapcsolta a laptopját. Meglepetten pislogott.

Mi ez a háttérkép?

Szíve a torkába ugrott, a keze remegett. Ez nem az ő laptopja! Itt van New Yorkban a laptopja nélkül, amelyen a prezentációja van.

Nyugi-nyugi! Ne pánikolj!

De hiába próbált lehiggadni. Felkúszott benne a félelem, alig kapott levegőt. Lőttek a megbízásnak. Most mit csináljon?

Lélegezz, lélegezz, lélegezz!

Zoey a laptopra meredt, és imádkozott, hogy ez csak egy rémálom legyen, amiből bármelyik pillanatban felébredhet.

De kié ez a laptop?

Visszagondolt a reptéri ellenőrzésre… és végigfutott a hideg a gerincén. Lehet, hogy Finn McConnellé? Görcsbe állt a gyomra. Jaj, ne! Akkor az övé meg Finn-nél van?

Az operációs rendszer jelszót kért. Zoey az ujjaival dobolt az asztalon. Talán a laptoptáskájában van valami, amiből kiderül, kié a gép. Belenyúlt a táskába, és néhány tollat meg névjegyet talált benne. Az egyik névjegy egy Kimba nevű nőé volt, a hátoldalán egy piros rúzsos csók, alatta kézzel írt üzenet:

Köszönöm a tegnap éjjelt, Finn. Csodálatos volt.

Zoey legszívesebben apró darabokra tépte volna, de még időben leállította magát. Micsoda spíler a pasas, biztos mindenfelé vannak női szerte a világon.

De legalább kiderült, kié a laptop. Vagy mégsem? A táska ugyanolyan volt, mint az övé, de nyilván egy csomó embernek van ugyanilyenje. Hogy lehet biztos benne, hogy a laptop tényleg Finné? A biztonsági ellenőrzésnél nagy volt a zsúfoltság, sok hasonló gép előkerült. Ráadásul Finn nem hívta fel, és sms-t sem írt, hogy az ő gépe meg nála van. Lehet, hogy valaki másnál van, és ez a laptop pedig egy vadidegené.

Zoey tovább kutatott a laptoptáskában, és megtalálta egy számítógép-technikus névjegyét; öntapadós cetli volt ráragasztva, melyen az állt, hogy „ideiglenes jelszó”, alatta számok, betűk és más karakterek sora. Egy darabig tétovázott, aztán rossz lelkiismerettel beírta a jelszót. Mi mást tehetne, hogy bizonyosságot szerezzen?

Mikor megnyílt az operációs rendszer, Zoey felállt, és összefonta a karját a mellén, hogy el ne csábuljon. Nem lenne helyes elolvasni a leveleit. Sőt lehet, hogy az ilyesmi bűncselekmény?

Aztán egy gondolat lopakodott az agyába. Mi lenne, ha rákattintana Finn prezentációjára? Csak egy rövid pillantás erejéig?

Nem, ezt nem szabad. Ő becsületes ember, minden körülmények között tisztességesen akar cselekedni.

Na de mégis… itt a soha vissza nem térő alkalom. Finn soha nem fogja megtudni, hogy belenézett…

Ő viszont tudni fogja, és az épp elég. A versenynek korrekten, egyenlő feltételek mellett kell zajlania. Ha belenéz Finn prezentációjába, és az utolsó pillanatban változtat a sajátján, miután visszakapta a laptopját, aztán ő nyeri el a szerződést, akkor nem lenne értéke a győzelemnek. Ő azért akart nyerni, mert megérdemli. Keményen megdolgozott azért, hogy komolyan vegyék. Ha csalással jutna a csúcsra, azzal leértékelne mindent, amiért oly sokáig küzdött.

Ismét a laptopra nézett, az ajkát harapdálta.

– Ne bámulj így rám! – mondta szigorúan a képernyőnek. – Nem fogom megtenni. Mert én sem örülnék, ha ő tenné ezt velem.

Te jó ég! Mi van, ha épp most teszi meg?

Zoey eleresztett egy hosszú káromkodást. Nem akarta, hogy bárki is elolvassa az exének küldött legutóbbi e-maileket – főleg nem Finn McConnell!

Visszasétált az asztalhoz, és határozott mozdulattal összecsukta a laptopot.

– Tessék! Nem mondhatja senki, hogy nem tudok ellenállni a kísértésnek.

Bárcsak Finn McConnellnek is ilyen könnyű lenne ellenállni…

Miután megvacsorázott a repülőn, Finn elővette a laptopját, és maga elé tette. Amint kinyitotta, rögtön látta, hogy valami nincs rendben. Először is a billentyűk között mindenütt ételmorzsák voltak, pedig ő soha nem evett a számítógépénél. Másodszor az ő gépe most volt szervizben, és ott mindig makulátlan állapotban adták vissza.

Bekapcsolta, mire ismeretlen háttérkép jelent meg a képernyőn. A fenébe, ez tényleg nem az ő gépe! Hanem valaki másé. Valakié, aki ugyanakkor ment át a biztonsági ellenőrzésen, amikor ő.

Megfordította a laptopot, és talált egy matricát a hátulján Zoey nevével és telefonszámával. Mosoly terült szét az arcán. Ezek szerint elcserélték a gépüket.

Bár viszketett az ujja, hogy egy kicsit körülnézzen Zoey Brackenfield számítógépében, ellenállt a kísértésnek.

A szállodai lakosztályába érkezve lezuhanyozott és megborotválkozott. Mivel késő éjszaka volt, úgy döntött, majd csak reggel hívja fel Zoey-t. Úgy látszik, ő még észre se vette a cserét, különben már telefonált vagy üzent volna neki.

Zoey apjától viszont kapott egy sms-t: azt írta, beszélni akar vele üzleti ügyben. Finn nem tudta, komoly-e a dolog, vagy csak megint berúgott az öreg, de akárhogy is, ez még várhat. Most fontosabb dolgok jártak a fejében: visszakapni a laptopját, és újra látni Zoey-t.

Ekkor megszólalt a mobilja, a kijelzőn Zoey neve.

– Jó reggelt! – szólt bele. – Van nálam valami, ami a tiéd.

– Direkt csináltad? – kérdezte Zoey éles hangon. – Direkt cserélted ki a reptéren?

Finn az ablakhoz ment, ahonnan kilátott a városra, amely soha nem alszik. A Times Square színes fényei olyanok voltak, mint egy elektronikus tűzijáték.

– Miért tettem volna? Nekem se kellemes, hogy olyasvalaki kezében vannak a személyes adataim, aki nem az én érdekeimet nézi.

– Vissza akarom kapni. Most!

Zoey hangja olyan heves és kemény volt, hogy Finn szinte látta maga előtt, amint ott áll szemben vele, és reszket a haragtól.

Sóhajtott egyet.

– Nem ér rá reggelig?

– Nem! – vágta rá Zoey. – Hol vagy? Azonnal odamegyek.

– Most nem alkalmas.

Csend lett a vonal másik végén, és Finn hallotta, hogy Zoey zihálva lélegzik.

– Van nálad valaki?

– Lehet, hogy nem hiszed el, de egyedül vagyok – felelte Finn.

Mostanában egyre gyakrabban volt egyedül, és be kellett látnia, hogy ráférne egy újraindítás a szexuális életére. A rövid kalandok már nem voltak olyan izgalmasak, mint régen; egyik szeretője sem ejtette úgy rabul, mint szerette volna.

Úgy, ahogy Zoey. Mivel ennyire be volt rá indulva, megakadályozta abban, hogy másokkal is lefeküdjön. De ezt könnyen orvosolni lehet: meggyőzi a lányt, hogy adja be a derekát. Probléma megoldva.

Zoey gúnyos horkantást hallatott, mintha nem hinne neki.

– Akkor nem gond, ha átmegyek a laptopomért, és odaadom a tiédet?

– Miért nem tudsz várni, míg emberi idő lesz? Attól félsz, hogy feltöröm?

Ismét feszült csend lett a túlvégen, csak Zoey szuszogása hallatszott.

– Ugye te… nem tennél ilyet?

Finn elnyújtottan sóhajtott.

– Mindig meglep, hogy milyen rossz véleménnyel vagy rólam. Figyelj, kössünk kompromisszumot! Elviszem neked, és akkor nem kell idejönnöd. Hol vagy?

Zoey megnevezte a szállodáját, mely csak egy háztömbnyire volt az övétől.

– Mikor érsz ide?

– Ne aggódj, édes, hamarosan! Tudom, már alig várod, hogy láss!

– Nem téged akarlak látni, hanem a gépemet.

Azzal Zoey kinyomta a telefont.

3. FEJEZET

Zoey letépte fejéről a nedves törölközőt, és az ágyra dobta. Mérhetetlenül dühös volt Finnre. Simán kinézte belőle, hogy szándékosan elcserélte a laptopjukat, és afelől sem volt kétsége, hogy a legcsekélyebb lelkifurdalás nélkül nézegette az e-mailjeit, fotóit és prezentációit. Miközben ő hosszas vívódás után, de mégiscsak meg tudta állni, hogy ugyanezt tegye.

Mélyen legbelül azonban sejtette, hogy nem is annyira azért nem kutakodott Finn laptopján, mert tiszteli a magánszféráját, hanem mert féltékeny azokra a nőkre, akiknek a nyomait esetleg megtalálta volna rajta. Zavaró volt a tudat, milyen könnyen váltogatja Finn a szeretőit, míg ő el sem tudta képzelni, hogy lefeküdjön egy férfival, amióta az exe megcsalta.

Illetve… Finn-nel el tudta képzelni, ami frusztráló volt. Mert Finn az utolsó ember, aki előtt bármilyen körülmények között levetkőzne. Kár, hogy a teste ellentmond az agyának…

Mielőtt még felöltözhetett volna, megszólalt a csengő. Szorosabbra húzta magán a fürdőköpenyt, és az ajtóhoz sietett.

– Te vagy az?

– Persze.

Zoey kinyitotta az ajtót. Ott állt Finn, vállán a laptoptáskával. Egyáltalán nem úgy nézett ki, mint akit megviselt a hosszú út és az időeltolódás, épp ellenkezőleg, meglepően friss volt, és… hát… bizony szívdöglesztő. Zoey-t meglegyintette arcszeszének igéző illata, mely napsütötte citromfaültetvényre emlékeztette leheletnyi egzotikus gyümölcsaromával.

– Kösz, hogy áthoztad – nyúlt a gépéért. – Nem is akarlak feltartani.

Finn azonban szorosan fogta a laptopot, és felvonta sötét szemöldökét.

– Nem felejtettél el valamit?

Zoey értetlenül nézett, mire Finn tekintete a mögötte lévő asztalra siklott.

– Ja, persze… bocsánat!

Ahogy Zoey az asztalhoz ment a laptopért, a háta mögött meghallotta az ajtó halk kattanását. Bizsergés futott végig a gerincén, odafordult Finn felé, s mikor meglátta gúnyos tekintetét, a szíve kihagyott egy ütemet.

– Nem emlékszem, hogy behívtalak volna.

– Igen, és elég nagy udvariatlanság, hogy még egy itallal se kínáltál meg, miután megtettem ezt a hosszú sétát a sötétben, hogy elhozzam a gépedet. Ki is rabolhattak volna.

Finn szemében ördögi fények villantak, és Zoey szíve egy kicsit még gyorsabb sebességre kapcsolt. Tüntető közönnyel megvonta a vállát.

– Rendben. Mit akarsz? Ööö… mármint inni.

Nem volt kétsége afelől, hogy Finn mit akar. Látta a tekintetén, érezte a levegőben a belőle áradó szexuális energiát, és ettől rajta is kezdett elhatalmasodni a vágy. Mindig is érzékelte ezeket a rezgéseket a közelében, és mindig elborzasztotta, hogy kívánja ezt a férfit. És szégyellte magát, amiért egyáltalán megfordul a fejében, hogy vele csinálja. Finn playboy, megalázó egy ilyen alakhoz vonzódni.

– Kávét, de megcsinálom.

Finn a minibár melletti kis kávéfőzőhöz sétált. Más esetben Zoey-t bosszantotta volna, hogy így otthon érzi magát, de most túl fáradt volt az ellenkezéshez.

– Oké – mondta, és lehuppant a kis kanapéra a tévé előtt.

Hirtelen rájött, hogy még soha nem volt kettesben Finn-nel, mindig voltak körülöttük emberek, például konferenciákon vagy tegnap a repülőtéren. És pontosan tudta, hogy Finn McConnell-lel kettesben lenni kockázatos… Főleg így, egy szál fürdőköpenyben.

Lefőtt a kávé, finom illat lengte be a szobát. Finn töltött két csészével, és az egyiket odaadta neki.

– Tessék. Feketén, cukor nélkül.

– Honnan tudod, hogy iszom a kávét?

– Tippeltem – felelte Finn megcsillanó szemmel.

Zoey-nak megrándult a szája, bár igyekezett nem viszonozni a férfi mosolyát. A legkevésbé sem akarta bátorítani… vagy mégis?

Ott volt a fejében a veszedelmes gondolat, hogy utánajárhatnának, mi ez a különös feszültség a levegőben. A feszültség, mely felébresztette Zoey nőiességét, és érzéki lehetőségeket villantott fel neki, olyan lehetőségeket, melyekre eddig még csak gondolni sem akart. Finn egy Casanova, életvidám playboy, szívtipró, és az ő szívét már összetörte az exe. Miért kockáztatná meg még egyszer? Őrültség lenne…

Kivéve, ha ő szabná meg a feltételeket. Akkor nem is lenne őrültség, ugye? Miért ne engedhetné meg magának, hogy néha kicsit jól érezze magát? Annyi mindent adott az exének, és cserébe semmit sem kapott. Miért ne lehetne valami egy olyan férfival, aki nem akar tőle semmit, csak forró szexet, kötöttségek nélkül?

Finn leült, és lábát keresztbe vetette. Zoey még soha nem volt ilyen ideges. Ideges, nyugtalan… és izgatott. Igen, izgatott. Melyik nő ne lenne az egy ilyen férfias férfival?

Belekortyolt a kávéjába, és lopva figyelte, ahogy Finn iszik. Az a finom kéz, azok a napbarnított ujjak… Önkéntelenül is elképzelte, ahogy végigsimít a testén… olyan helyeken érinti, melyek hosszú hónapok óta téli álmukat aludták…

Kiegyenesedett, olyan hirtelen, hogy majdnem kilöttyentette a kávéját.

– Ó…

– Forró? – kérdezte Finn rejtelmes mosollyal.

Zoey letette a csészét.

– Nem, csak… a fáradtság.

Finn hátradőlt a széken.

– Nem aludtál a repülőn?

Zoey bólintott.

– De, és jó is, hogy aludtam, mert ha észrevettem volna, hogy nálad van a laptopom, biztos kiborulok.

Hosszú, feszült csend következett, melyet Finn tört meg végül:

– És hogy jöttél rá, hogy ami nálad van, az az enyém?

– A táskában volt egy névjegykártya egy Kimba nevű nő rúzsával. – Zoey a szemét forgatta, és a csészéjéért nyúlt. – Csodálom, hogy csak egy volt, azt hittem, több száz lesz.

Finn nevetett, és most ő tette le a csészéjét.

– Néha szortírozom őket. De más is volt a táskában.

Zoey ránézett.

– Bolond vagy, hogy a laptoppal együtt hordod a jelszót. Mi van, ha más kezébe kerül?

Finn elmosolyodott, a szeme sarkában apró, szexi ráncok jelentek meg.

– És, olvastad az e-mailjeimet? Szimatoltál egy kicsit?

Zoey-nak arcába szökött a vér.

– Nem, természetesen nem olvastam őket. Miért, te elolvastad az enyémeket?

Finn a szívére tette a kezét.

– Dehogy. Cserkészbecsületszavamra! Persze nagy volt a kísértés, de úgy gondoltam, alávaló dolog lenne.

Zoey az ajkába harapott. Hitt neki, bár nem tudta, miért. Lehet, hogy szabadidejében nőcsábász, de a szakmában tisztességesnek tartják. Egymaga épített fel egy reklámügynökséget, az egyik legsikeresebbet az iparágban, s bár Zoey nem kedvelte, nem tudta nem csodálni azért, amit elért.

Finn kortyolt egyet a kávéjából.

– És a prezentációmat megnézted?

Olyan behatóan nézett Zoey-ra, hogy a lánynak bizseregni kezdett a fejbőre. Úgy pattant fel a kanapéról, mintha a fenekébe mart volna valami.

– Nekem is nagy volt a kísértés, de én sem néztem meg. Úgyis te fogsz nyerni. – Mély levegőt vett, és sóhajtva fújta ki. – Nem hiszem, hogy melletted labdába rúgok.

– Még nem dőlt el – mondta Finn, és felállt. – Még be se mutattad nekik, és máris feladod? Milyen hozzáállás ez? Hinned kell magadban, Zoey! Ha te nem hiszel, akkor senki más se fog.

Szavai váratlanul érték Zoey-t, védekező állásba helyezkedett.

– Kösz a bátorítást, McConnell – mondta szúrósan. – De nem te fogod megmondani, hogyan éljek.

Finn a hajába túrt.

– Nézd, tudom, hogy mostanában zűrök vannak az apáddal, de…

Zűrök? Zoey naponta szembesült a több mint kínos valósággal. Végig kellett néznie, ahogy az apja hősből emberi nullává süllyed, össze kellett szednie a tivornyái után, beugrani helyette, ha lekésett egy határidőt, mentegetőzni az ügyfeleknél, ha nem jelent meg egy tárgyaláson… A lista a végtelenségig folytatható volt.

Zoey olyan szorosan karolta át magát, hogy alig kapott levegőt.

– Azt akarom, hogy menj el. Most!

De Finn nem mozdult.

– Csodálom az apádat, a maga idejében ő volt az egyik legjobb a szakmában, csak…

– Kifelé! Most!

– Elmennék, ha tudnám, hogy tényleg ezt akarod.

Zoey dacosan előreszegte az állát, de a teste remegett a tiltott vágytól, melyet kétségbeesetten próbált kordában tartani.

– Ó, szóval már azt is tudod, hogy mit akarok? Na ne röhögtess!

Finn odalépett hozzá, és megállt néhány centire tőle. Zoey látta az apró aranyfoltokat a szemében, aztán tekintete érzéki szájára vándorolt. Bizsergett az alteste, emlékeztetőül a szükségleteire, melyeket oly régóta elhanyagolt.

Érintsd meg! Érintsd meg! Érintsd meg!

Addig biztatta a hang a fejében, míg mindkét keze mintegy magától a férfi izmos mellkasához emelkedett, ujjai megragadták a pólóját. Agyának egyik fele azt súgta, azonnal hagyja abba, a másik fele meg pont az ellenkezőjét. Úgy vonzotta Finn, mint a mágnes, elméje kikapcsolt, az ösztönei vették át az irányítást.

Egyik kezét levette a pólóról, és Finn tarkójára tette. Lábujjhegyre állt, a szája most már egészen közel volt a férfi szájához, de nem érintette meg. Maga sem értette, miért játszik a tűzzel. De egy kis ördögfióka arra ösztökélte, hogy letesztelje, mi fog történni. Tudta, hogy veszélyes terepen jár, de bizsergetően izgalmas volt az út.

– Ugye azt hiszed, alig várom, hogy megcsókolj? – súgta Zoey. – De tudod, hogy mi lesz, ha hozzám érsz a száddal?

Finn még mindig nem mozdult, de a tekintete elárulta, mekkora erőfeszítésébe kerül, hogy visszatartsa magát.

– Az lesz, hogy úgy csókollak, ahogy még soha senki.

A hangja mély és rekedt volt, s az érzéki ígérettől borsódzott Zoey háta.

Most egy kicsivel még közelebb húzódott Finnhez, érezte a kávéillatot a leheletén.

– Azt hiszed, ellenállhatatlan vagy. De én ellen tudok állni neked.

Tényleg ellen tud? Talán… de miért is kellene? Mindketten ugyanazt akarják: kötetlen szexet. Kiélni a vágyat, ami fellángolt köztük. Mi rossz van abban, ha enged az ösztöneinek?

Finn megbökte az orrával, s már ettől a könnyed érintéstől is végigfutott testén az elektromosság.

– Akarsz engem – mondta Finn. – Mindig érzem, amikor találkozunk.

Zoey olyan erősen markolt a hajába, hogy már fájnia kellett.

– Sose gondoltam volna, hogy lehet valakit annyira utálni, mint téged.

Finn önelégülten mosolygott.

– De te nem utálsz, édes. Nem, te azt utálod, ahogy miattam érzed magad. Teljesen beindítalak.

– Semmit sem érzek a közeledben.

Hazug, hazug! Valójában lángolt a vágytól.

Finn Zoey csípőjére tette a kezét, és izmos mellkasához húzta.

– Akkor lássuk, tudok-e ezen változtatni!

Azzal ajkát határozottan a szájára tapasztotta.

4. FEJEZET

Ha volt is Zoey-ban szándék, hogy ellökje magától, ez abban a pillanatban szertefoszlott, amint megérezte Finn ajkát az ajkán. Különben is késő volt már: a lelke mélyén tudta, hogy kezdettől fogva ezt akarta.

Hogy Finn megcsókolja.

És elveszítse az önuralmát.

Azt akarta, hogy Finn is ugyanolyan kétségbeesetten vágyjon az intim érintésekre, mint ő.

Zoey olyan odaadással viszonozta a csókot, amit soha nem tartott volna lehetségesnek egy olyan férfival, akit még csak nem is kedvel.

De mi köze a rokonszenvnek a vágyhoz? Úgy tűnik, nem sok.

Finn elmélyítette a csókot, nyelvük erotikus táncot lejtett, és Zoey pulzusa az egekbe szökött. Úgy kóstolgatta-ízlelgette a férfi száját, mintha az lenne az egyetlen táplálékforrása. Testének minden sejtje lüktetett az izgalomtól.

Finn még közelebb húzta magához, s mikor Zoey megérezte a merevedését, a vágy újabb hulláma csapott át rajta. Nyögdécselve bújt hozzá, átkarolta a nyakát, ujjait sűrű hajába temette. Finn mennyeien csókolt, Zoey már szédelgett, alig állt a lábán.

Kihúzta Finn pólóját a farmerjából, két keze a férfi izmos mellkasára csúszott, miközben tovább csókolták egymást.

Aztán Finn elszakadt tőle, a szeme csillogott.

– Na mi van? Meggyőztelek?

– Fogd be, és folytasd! – felelte Zoey, és újra magához húzta a fejét.

Ahogy a csók egyre izgatóbbá vált, Zoey azon tűnődött, hogyan is tudta visszautasítani Finnt az előbb. Mert pontosan erre vágyott: érzékeinek erre a kéjes ébredésére, ami a vágy kavargó örvényébe lökte. Olyan érzések voltak ezek, melyekről azt hitte, már nem képes rájuk, de most minden eddiginél intenzívebben élte át őket.

Finn megint elszakadt tőle, ledobta a pólóját, aztán újra forró szenvedéllyel hódította meg a száját. Kezével lassan benyúlt a köntös alá, és megfogta a mellét. Zoey felzihált, amikor ujjai megérintették csupasz bőrét.

– Igen… igen… ne hagyd abba…

Először észre sem vette, hogy fennhangon beszél.

Amikor Finn ránézett, a szemében lobogott a vágy. Lehajolt, a nyakát, a dekoltázsát csókolta, és addig simogatta a mellbimbóját, míg meg nem keményedett. Aztán a szájába vette, és szopogatni kezdte. Zoey teljesen elvesztette a fejét.

Aztán Finn megint az arcába nézett, és érzéki tekintetétől lángok cikáztak végig a lány testén.

– Akarlak – mondta nyersen a férfi, és ez volt a legizgatóbb, amit Zoey valaha hallott.

– Gondoltam. – Hozzádörgölődzött, szemérmetlenül sürgetve a folytatást. – De nem akarok beszélni. Ezt akarom.

Előrehajolt, megnyalta Finn mellbimbóját; enyhén sós íze volt a bőrének. Aztán lejjebb vándorolt a szája, a férfi erekciója felé. Meg kell kóstolnia őt. Mindenhol.

Finn rekedt hangot hallatott, és megragadta a karját.

– Várj! Előbb még más terveim vannak veled.

Türelmetlenül széthúzta a fürdőköpenyt, lecsúsztatta Zoey válláról, és hagyta a padlóra hullani. Csodáló szemmel nézte a lány testének minden négyzetcentiméterét, és Zoey nem húzódott vissza, állta perzselő tekintetét. Finn szeméből csak úgy sugárzott a vágy, és Zoey érzéki istennőnek érezte magát.

– Én is meztelenül akarlak látni. Egyenlő jogokat mindenkinek!

Maga is meglepődött a merészségén. Ki ez a vad, kéjsóvár nő, aki ilyen nyíltan kifejezi az igényeit?

Finn levette a nadrágját, aztán a bokszeralsót is… Zoey élesen belélegzett, szíve hatalmasat dobbant, és szinte falta szemével a látványt.

– Mm… nem rossz.

Finn nevetett, aztán újra megragadta a csípőjét, és magához húzta.

– Hónapok óta erre vágytam.

Finoman harapdálni kezdte a lány fülcimpáját, kéjes borzongásokat küldve végig a gerincén.

– Akkor csináljuk!

Zoey megint alig hitte el, hogy ezt tényleg kimondta. De pontosan ezt akarta. Finnt akarta, azt, hogy erős testével oltsa el a vágyat, amely követelőn lüktetett a combja közt.

Finn egy kissé elhúzódott tőle, és kérdőn nézett rá.

– Biztos vagy benne?

Zoey ismét hozzádörgölőzött.

– Akarlak! Nem tudom, hogyan tudnám ezt világosabban kifejezni.

– Ha már a világos beszédnél tartunk, azt ugye tudod, hogy nálam hosszú távú dolog nem jöhet szóba? Nem rajongok a tartós kapcsolatokért, és ez nem fog megváltozni.

Zoey megsimogatta az arcát.

– Az jó, mert én sem akarok már semmi tartósat. – Ujját végighúzta Finn orrán, majd ajkán, és hozzátette: – Pont erre van most szükségem. Egyéjszakás kalandra egy olyan férfival, aki nem fog holnap felhívni, hogy ismételjük meg. – Ujjával megböködte Finn alsó ajkát. – Megegyeztünk?

Finn szemében mintha meglepetés villant volna.

– Megegyeztünk.

Aztán megint szenvedélyesen csókolóztak. Finn lassan az ágy felé tolta Zoey-t, ledöntötte rá, aztán csak állt előtte, és bámulta. A lánynak voltak komplexusai a testével kapcsolatban, de ahogy most Finn mohó tekintete végigvándorolt a testén, úgy érezte magát, mint egy szupermodell.

– Eleget láttál? – kérdezte kacéran.

– Még nem.

Finn most fölébe kerekedett, kezét megtámasztotta a feje két oldalán, és fogva tartotta a tekintetét.

– Gyönyörű vagy. Minden porcikád. – Lassan végigsimított ujjával Zoey melle között. – És én mindenütt meg akarlak kóstolni.

Zoey-n már annyira úrrá lett a vágy, hogy alig bírt magával. Kinyújtotta a két kezét, és megfogta a férfi fejét.

– Ha nem szeretkezel velem mindjárt, sikítani fogok.

Finn szeme csillogott.

– Szerintem mindenképp sikítani fogsz.

Zoey beleremegett az érzéki ígéretbe.

– Nem vagyok egy sikítozós típus.

Finn térdre ereszkedett, kezét Zoey ölére tette.

– Garantálom, hogy ez hamarosan megváltozik.

Aztán Finn odahajolt, és elkezdte szájjal kényeztetni, olyan szakértelemmel, hogy Zoey zihálva vonaglott. Ahogy egyre fokozódott az édes feszültség, a zihálása nyöszörgésbe fordult, s aztán már nem volt visszaút: a gyönyör újabb és újabb hullámai ragadták magukkal, a nyöszörgésből sikoly lett, míg végül a testi üdvözültség állapotában találta magát.

– Ó, istenem…

Nem találta a szavakat, még mindig zihált, és alig tért magához.

Finn felegyenesedett, és csábítóan ránézett.

– Jöhet még?

– Nem mondod komolyan. Én olyan lány vagyok, aki csak egyszer megy el.

Finn szeme ördögien megvillant.

– Akkor lássuk, mit tehetek, hogy ezen változtassak!

Felpattant, elővett egy óvszert a tárcájából, fogával feltépte a csomagolást, és felhúzta a gumit, miközben mindvégig Zoey-n tartotta a szemét, ugyanazzal az ördögi csillogással. Aztán visszament hozzá, Zoey pedig magára húzta, és nyelvük újabb erotikus játékban talált egymásra. Finn lassan végigsimított Zoey combján, és a csók egyre tüzesebbé vált.

Végül elszakadt a lány szájától, és lihegve az arcába nézett.

– Azt hiszem, még soha nem kívántam úgy senkit, mint most téged.

A hangja rekedt volt, átható tekintete megelőlegezte a rájuk váró gyönyöröket.

Zoey megfogta a tarkóját, ujjait a hajába temette.

– Fogadok, hogy minden nőnek ezt mondod, akivel lefekszel.

Ugratásnak hangzott, de Zoey azon kapta magát, hogy rossz érzése támad a gondolatra, hogy Finn rá is csak úgy néz, mint az összes többi partnerére. Nem akart egy lenni a sorban.

De mit is akar pontosan?

Tartós kapcsolatot biztos nem, se Finn-nel, se más férfival. Életének ez a része véget ért, meghalt, eltemette. Soha többé nem fog megbízni egyetlen férfiban sem, nem fogja beengedni őket az életébe, hogy aztán megcsalják. Nem olyan hülye, hogy még egyszer kitegye magát ilyen megaláztatásnak.

De élni akar. És még soha nem érezte magát annyira élőnek, mint ebben a pillanatban.

Finn kisöpört néhány hajszálat az arcából.

– Még soha nem mondtam senkinek. És komolyan gondolom. Megőrjítesz!

– Te is engem.

– Az jó. Mert nem örülnék, ha nem pendülnénk egy húron – válaszolta Finn, aztán a szeme elsötétült, miközben rekedt nyögéssel belehatolt.

Zoey felzihált, és elöntötte a boldogság, amikor Finn mozogni kezdett benne. Az egyenletes ritmustól egyre jobban felizgult, és amikor a férfi benyúlt a combja közé, és ujjával a legérzékenyebb pontját kezdte ingerelni, minden gondolat kitörlődött a fejéből.

Orgazmusa olyan volt, mintha meteorit csapódott volna az ölébe, és ott hullott volna millió darabra. Szinte már ijesztőnek találta. Zoey még soha nem volt ennyire kevéssé ura a testének, ide-oda dobálta fejét az édes kíntól, és elfojtott egy sikolyt. Mely a következő pillanatban zokogássá változott – nevető zokogássá, mert nem tudta elhinni. Hogy élhette át az érzések ilyen elsöprő viharát egy olyan férfival, akit az ellenségének tart?

Finn rekedt nyögést hallatott, és megszállottan fokozta a tempót, aztán egész teste megfeszült, nagyot rázkódott, és ernyedten Zoey-ra borult.

De nem maradt így sokáig. Felkönyökölt, ránézett a lányra, és megint kisöpört néhány hajszálat az arcából. Mutatóujját felemelte, és gyengéden megböködte Zoey ajkát.

– Teljesen kikészítettél.

– Még nem végeztem veled – mondta a lány, aztán a foga közé vette az ujját.

Finn-nek felcsillant a szeme. Zoey megnyalta ujját a nyelve hegyével, és közben nem engedte el a tekintetét.

– Egy pillanat, gyorsan elintézek valamit.

Finn elszakadt tőle, hogy kidobja az óvszert.

Zoey az oldalára fordult, fejét a karjára hajtotta, és követte a tekintetével.

– Van még gumid?

Alig hitte el, hogy feltette ezt a kérdést. Ki ez a telhetetlen nő? Egyáltalán nem hasonlít korábbi önmagára.

Finn elvigyorodott, és felemelte a tárcáját.

– Elég.

– Mennyi az elég?

A férfi visszament az ágyhoz, leült, és megsimogatta Zoey lábát.

– Mikor lesz a prezentációd?

Zoey az órára pillantott, és a gyomra összeszorult. Már ennyi idő van? Teljesen megfeledkezett róla, hogy kilenckor jelenése van.

– A francba, sietnem kell! – Ellökte magától Finn kezét, kimászott az ágyból, és magára vette a fürdőköpenyt. – Még le kell zuhanyoznom, megcsinálni a hajamat, és sminkelni.

Finn is felkelt.

– Akkor nem tartalak fel.

Zoey a köpenye övén babrált, miközben Finn felöltözött. Aztán a férfi fogta a laptopját, és a vállára akasztotta. A vonásai zárkózottak voltak.

– Ööö… köszi, hogy áthoztad a gépemet – mondta Zoey.

Mi mást mondhatna? Köszönöm az emlékeket? Köszönöm életem két legfergetegesebb orgazmusát? Találkozunk még?

Nem! Ilyet biztosan nem fog mondani.

– Remélem, jó utad lesz hazafelé.

Persze hogy jó útja lesz, zsebében a Frascatelli-féle megbízással.

Finn kurtán rámosolygott, de a mosoly nem ért el a szeméig.

– Örömömre szolgált.

Azzal elhagyta a lakosztályt, és Zoey összerezzent, amikor határozott kattanással becsukta az ajtót.

5. FEJEZET

Finn prezentációja nem úgy alakult, ahogy elképzelte. Egyrészt mert ahelyett hogy erre koncentrált volna, képzeletben újra lejátszotta a Zoey Brackenfielddel történt szeretkezés minden pillanatát, másrészt mert még mindig nem fért a fejébe, miért nem kérte meg a lány, hogy találkozzanak újra. Nemhogy nem fért a fejébe: egyenesen az elevenébe talált. Mert ő szokta úgy elbocsátani a szeretőit, hogy nem ígér folytatást.

A szex fenomenális volt, Finn még több ilyet akart. Annyira vágyott újra a karjában tartani Zoey-t, hogy folyton elkalandozott a figyelme a prezentáció közben, még azt is későn vette észre, hogy tárgyalópartnere hozzá beszél.

– Elnézést, nem értettem az utolsó mondatát, megismételné?

A szállodalánc embere merev mosollyal zárta le a találkozót.

– Amint Mr. Frascatelli személyesen is megnézte a jelöltek ajánlatát, és meghallgatta az értékelésemet, meghozza a döntést, és jelentkezik annál, aki elnyerte a megbízást. Ez néhány nap múlva esedékes.

– Köszönöm.

Talán van esélyem, ha Leo Frascatellié az utolsó szó, gondolta Finn. Komoly megbízás volt, és tudta, hogy az első kampány lezárultával még több ilyen feladat vár rá. Imádott nyerni, és szerette a reklámipart, mert olyan volt, mint az adrenalinmámor, csúcssebességen pörgő kreatív folyamat, ami ráadásul szép pénzt fial.

De a legnagyobb adrenalinmámort Zoey mellett élte át a múlt éjjel, és a vágya nemhogy nem csillapodott, de még erősebben tombolt benne. A lány olyan szexuális energiákat szabadított fel benne, mint még egyetlen nő sem.

Zoey még a prezentáció napján visszarepült Londonba, szilárdan ragaszkodva az elhatározásához, hogy az a kaland Finn McConnell-lel nem ismétlődhet meg.

Ami a prezentációját illeti, nos, az Finn hibája volt, hogy úgy hebegett-habogott, mint egy kezdő. De hogy tudta volna a legjobb formáját hozni, mikor a teste még mindig bizsergett a fergeteges szeretkezésüktől?

Aztán egy gondolat villant át az agyán. Lehet, hogy Finn kezdettől így tervezte. Úgy akarta szabotálni a prezentációját, hogy elhomályosítsa az agyát, megfossza a koncentrálóképességétől. Szándékosan cserélte ki a laptopokat.

De bármennyire haragudott is magára – tényleg megbánta volna, hogy lefeküdt Finn-nel? Bánhatja az ember lánya élete legjobb szexét?

Talán nem ártana. Mert ez mégiscsak Finn McConnell!

Hogy lehettem ilyen idióta? – szidta magát Zoey. Mindegy: ez egyszeri dolog volt, megismétlődni nem fog. Ki van zárva, hogy ő is úgy epekedjen Finn után, mint a többi nő. Ahhoz túl büszke.

Inkább nem is veszteget rá több gondolatot.

Finn még csak néhány perce tért vissza az irodájába, amikor June, a recepciós, aki egyben a titkárnője is volt, jelentette, hogy Harry Brackenfield van a tárgyalóban, és beszélni akar vele.

– Azt mondta, nagyon bizalmas ügy. Még időpontot sem akart kérni, ha most nem lenne alkalmas önnek.

– Semmi baj. Megyek, megnézem.

Harry Brackenfield nem tűnt valami odaadó apának. Néhány hónapja egy koktélpartin Finn hallotta, milyen negatívan nyilatkozik Zoey egyik korai projektjéről, míg ő maga már akkor meglátta benne a tehetséget. A későbbi munkái pedig nagyszerűek voltak, de Finn-nek az volt a benyomása, nem engedik érvényesülni a családi cégnél, nehogy elhomályosítsa az apja teljesítményét.

Finn a hosszú tárgyalóasztalnál ülve találta Harryt, aki a kezét összekulcsolta maga előtt.

– Jó reggelt! – foglalt helyet vele szemben. – Hiányoltam múltkor a konferencián. Azt hittem, együtt kávézunk, és megbeszélünk valamit.

Harry elfordította a fejét.

– Hát nem, ott túl sokan voltak ahhoz, hogy ezt meg tudjuk beszélni. – Most ismét Finnre nézett. – Abba akarom hagyni.

Finn zavartan ráncolta a homlokát.

– Abbahagyni?

Harry az asztalra tette mindkét kezét, és Finn észrevette, hogy enyhén remegnek.

– Felajánlom átvételre a Brackenfield Reklámügynökséget. Tudom, hogy csináltak már ilyet, és gondoltam, érdekli, mivel az utóbbi hónapokban folyton kérdezgette, hogy állunk. Én végeztem. Elegem van a sok munkából, már a kreativitásom se a régi. Szeretnék nyugdíjba vonulni.

Finnt elfogta a lelkesedés: a barátságos felvásárlás ideális módja egy cég megszerzésének. Ugyanakkor aggasztotta, hogy Zoey egy szót sem szólt erről New Yorkban.

– A lánya tud erről?

Harry arcán enyhe pír jelent meg.

– Nem. És ha rájön, lőttek az üzletnek. De ez az én cégem, és ha el akarom adni, akkor el is fogom. Ez egy exkluzív ajánlat, de ha nem érdekli, akkor felajánlom másnak.

Finnt nagyon is érdekelte, remek zsákmány lenne – az viszont nem tetszett neki, hogy Zoey nem tud semmiről. De mit tehetne így, hogy Harry a tulajdonos és ügyvezető? A titoktartás a jó üzlet egyik alapköve, és ő nem akarta, hogy valamelyik versenytársa szerezze meg az ügynökséget.

Különben is, ami közte és Zoey közt történt, az nem volt több egyéjszakás kalandnál, még akkor is, ha azt kívánta, bárcsak megismételnék. Vajon a cégátvétel megfosztaná az esélytől, hogy újra lássa a lányt? Nyugtalanság szállta meg, de elnyomta. Nem érdekli semmi hosszú távú, még akkor sem, ha Zoey volt a legizgalmasabb szeretője évek óta… sőt valószínűleg valaha.

Tett hát egy nagylelkű ajánlatot, amit Harry készségesen elfogadott.

– No, akkor úgy tűnik, megállapodtunk – állt fel Finn, és kezet nyújtott Harrynek. – Szólok a jogászaimnak, hogy vegyék fel a kapcsolatot az embereivel, és állítsák össze a szerződést.

Kezet ráztak.

– Köszönöm – mondta Harry.

Finn várt egy szívdobbanásnyit, aztán megkérdezte:

– Miért titkolja Zoey elől? Az egyetlen lányának joga lenne tudni, hogy mire készül, nem?

Harry arckifejezése harciassá vált.

– Ha fiú lenne, talán másképp alakult volna a dolog. De nem az. Egy nap, talán már nem is soká, férjhez fog menni, és gyerekei lesznek. És akkor mi lesz az ügynökséggel?

– A férfiak is megnősülnek, nekik is lesznek gyerekeik, mégis sikeresen vezetnek cégeket – vetette ellen Finn. – Különben is, Zoey nem inkább karrierista?

– Majd elmondom neki, ha alá lesz írva a szerződés – mondta Harry. – Előbb nem.

– A maga döntése, de szerintem hibát követ el.

Harry mérgesen rávillantotta a szemét.

– Mióta fogja ennyire pártját a lányomnak? Ki nem állhatja magát, észre se vette?

Finn elfojtott egy mosolyt.

– Mondjuk úgy, hogy igyekszünk elsimítani a nézeteltéréseinket.

És közben igen jól érezzük magunkat, tette hozzá Finn magában.

6. FEJEZET

– Na és hogy sikerült a prezentációd New Yorkban? – kérdezte néhány nappal később Millie, Zoey egyik korábbi lakótársa. Éppen a koszorúslányruhájukat próbálták. – Már akartam kérdezni, csak mással voltam elfoglalva…

Millie-t nemrég jegyezte el Hunter Addison, az ismert sztárügyvéd, és már össze is költöztek. Ivy Kennedy, Zoey másik korábbi lakótársa szintén összeköltözött néhány hete a vőlegényével, Louis Charpentier-vel, és a jövő hónapban készültek összeházasodni. Zoey és Millie lesz a koszorúslányuk. Aztán rá egy hónapra, Millie és Hunter esküvőjén Ivy és Zoey lesznek a koszorúslányok Hunter húgával, Emmával hármasban.

– Még nem kaptam választ – felelte Zoey a menyasszonyiruha-bolt tükre előtt forgolódva. – Nem áll jól ez a kék árnyalat.

– Megőrültél? – nevetett Millie. – Állati jól nézel ki benne. És a színtől még ragyogóbb az ibolyaszín szemed.

– Hát nem is tudom…

Zoey ide-oda lengette a hosszú szoknyarészt, s közben felidézte, milyen volt Finn kezének érintése a meztelen testén. Bár ő maga ragaszkodott hozzá, hogy csak egyszeri alkalom volt, azért bántotta, hogy Finn egyszer sem kereste azóta.

– Hahó, Föld hívja Zoey-t! – szólt Millie. – Te valahol máshol jársz. Történt valami New Yorkban? – Sokatmondón felvonta a szemöldökét. – Valami pasi?

– Honnan a francból veszed? – csattant fel Zoey.

Millie összerezzent.

– Bocsánat. Akkor az apád?

Zoey felsóhajtott.

– Bocs, nem akartalak leüvölteni. Csak az van, hogy…

– Mondd el! – Millie megérintette a karját, és aggódva nézett rá. – Megint dorbézolt?

– Nem tudom, napok óta nem hallottam felőle, de biztos. – Az ajkát rágta, majd hozzátette: – Volt egy egyéjszakás kalandom.

Millie szeme tágra nyílt.

– Komolyan? Ki volt az? Hogy ismerted meg? És milyen volt? Fogtok még találkozni?

Zoey összeszorította a száját.

– Valószínűleg fogunk még találkozni, de nem úgy. – Összenézett barátnőjével a tükörben. – Finn McConnell volt az.

Millie a homlokát ráncolta.

– Azt hittem, ki nem állhatod.

Zoey szárazan rámosolygott.

– Hát, nem is olyan régen még te is utáltad Huntert. És most?

Millie zavarba jött, de ragyogott a boldogságtól.

– Oké, talált, süllyedt. – Aztán ismét ráncok jelentek meg a homlokán. – Azt akarod mondani, hogy érzel valamit Finn McConnell iránt?

– Dehogyis! – nevetett Zoey. – Micsoda hülye kérdés!

– Valamit érezned kell, különben nem feküdtél volna le vele. Nem volt senkid, amióta szakítottál Ruperttel. Csak felébresztett Finn benned valamit…

– Persze: vágyat.

– És most mi lesz?

Zoey lehúzta a cipzárját.

– Semmi se lesz. Egyéjszakás kaland volt, és nem akarom megismételni.

– Annyira gáz volt?