Covid:
olyan, mint
az influenza, csak
halálosabb

Kun Ádám
Kozák Eszter
Mokos Judit
Rózsa Lajos

Útikalauz járványokhoz,
nem csak stopposoknak
– részlet –

© Kozák Eszter, Kun Ádám, Mokos Judit, Rózsa Lajos, Typotex, Budapest, 2021
Engedély nélkül semmilyen formában nem másolható!

ISBN 978 963 493 149 2

Kedves Olvasó!
Köszönjük, hogy kínálatunkból választott olvasnivalót! Újabb kiadványainkról, akcióinkról a www.typotex.hu és a facebook.com/typotexkiado oldalakon értesülhet.

Typotex Kiadó
Alapította Votisky Zsuzsa, 1989
A kiadó az 1795-ben alapított Magyar Könyvkiadók
és Könyvterjesztők Egyesülésének tagja.
Felelős kiadó: Németh Kinga
Főszerkesztő: Horváth Balázs
Felelős szerkesztő: Tűrk Rita
Tördelés: Janković Milán
Borítóterv: Faniszló Ádám
Elektronikus könyv: Nagy Lajos

Tartalom

Előszó

A szerzőkről

1. Hogyan lesz a kíváncsiságból természettudományos tudás? (Mokos Judit)

Hiszem, ha látom

Brit tudósok kimutatták

2. Mit csinál a kutató? (Mokos Judit)

Vadakat terelő juhász Kutató

Hogyan működik a tudomány ma?

3. A kórokozók (nem elég) rövid története (Kozák Eszter)

Mik a kórokozók?

Van valami a levegőben

Valami még mindig bűzlik

Addig jár a korsó a kútra

Borban az igazság

Mit tehet az ember a kórokozók ellen?

4. A kórságok fajtái (Kozák Eszter, Rózsa Lajos)

Baktériumok és betegségek

Láthatatlan vírusok

Egysejtű kórokozók

Gombák

Milyen férges-tetves hely ez a világ!

5. Ga(rá)zdálkodj okosan – gazdaspecifitás és gazdaváltás (Rózsa Lajos)

Hogyan válasszon gazdit a kóbor kórokozó?

Családban marad

Változó klíma, változó kórokozók

6. Az immunitásról dióhéjban (Kozák Eszter)

Veleszületett immunitás

Adaptív immunitás és a klónok támadása

Az immunválasz folyamata

Ahová az immunrendszer keze nem ér el

Aktív és passzív immunizálás

7. Honnan tudjuk, mi lakik bennünk? (Mokos Judit)

Doktor Sherlock Holmes

Tempera helyett arany

PCR – a rövidítés, AMELYET mindenki ismer, de csak kevesen tudják, mit jelent

Honnan tudjuk, ha hamis a baba?

8. Az oltásokról (Kozák Eszter)

A fekete himlő pusztítása és kipusztítása

Élet a himlő után, és a fáraó átka

Kórokozók élve vagy holtan

Amikor a kevesebb több

Járványok és memória

9. A puding próbája az evés, a vakcináé az engedélyeztetés (Mokos Judit)

Hogyan fejlesszünk vakcinát?

Hogyan bírál az Európai Gyógyszerügynökség?

10. Nem minden az, aminek látszik (Mokos Judit)

Halálos pillantás

Nem mind egyenes, ami fénylik

11. Átlag Ármin kalandjai a járványgörbe körül (Kun Ádám)

A járványgörbe alapmodellje

12. A jóslatok azért vannak, hogy ne teljesüljenek (Kun Ádám)

Második hullám

Ami ma történik, annak a hatása hetek múlva lesz érezhető

Nyájimmunitás123

Minden modell rossz, de vannak, amelyek hasznosak

13. Szuperhősökön innen és szuperbaktériumokon túl (Kun Ádám)

Mi az evolúció?

Mi az a mutáció, és miért nem kell tőle rettegni?

A betegségek úgy változnak, hogy megöljenek minket?

Mi is változunk: koevolúció a kórokozó és gazdája között

14. Covid-napló (Kun Ádám, Mokos Judit)

15. Miért gondolják sokan, hogy az új koronavírus egy szándékosan létrehozott biológiai fegyver? (Rózsa Lajos)

16. Közösen megbeszélendő kérdéseink (Rózsa Lajos)

Eddig hogyan néztek erre a kérdésre

Most hogyan néznek erre a kérdésre

Kérdések, amelyekkel szembe kell néznünk, pedig nem szeretnénk

Mi mindent tanulhatunk a járvány során?

Jegyzetek

Köszönetnyilvánítás

Irodalom, további olvasnivaló

Előszó

A Galaxis útikalauzban1 szeretett Földünkről eredetileg annyi állt, hogy ártalmatlan. Ezt a túlságosan rövid és így pontatlan jellemzést lényegesen kibővítették a következő kiadásban: jobbára ártalmatlan. Hasonlóan az új koronavírus (SARS-CoV-2) okozta járványt és az általa okozott Covid19-betegséget is elintézhetnénk azzal, hogy olyan, mint az influenza. Az elmúlt év tapasztalatai alapján kiegészítve: csak halálosabb.

Olyan, mint az influenza, csak halálosabb.

Lehet, hogy pár száz vagy ezer év távlatából a történelemkönyvekben pontosan ennyi marad róla. Feltéve persze, hogy a jövő embere egyáltalán tudni fogja, hogy mi az az influenza. Ahogy mi is – szerencsére – csak a történelemkönyvekből ismerünk olyan betegségeket és járványokat, mint a lepra vagy a pestis (pedig mindkettő jelen van még sárgolyónkon), és a legutolsó nagy világjárványra sem emlékszik az olvasó, hisz alig van olyan személy közöttünk, aki élt volna az 1918-as spanyolnátha idején. Éppen ezért az, hogy hogyan gondolkodjunk egy járványról, nem volt része az életünknek, ahogy kórokozókkal, immunrendszerrel, járványterjedéssel, oltásokkal kapcsolatos tudásra sem volt szükségünk a mindennapjainkban.

Ford Prefect a Földről a „jobbára ártalmatlan”-nál lényegesen többet szánt az Útikalauzba, de azt erősen meghúzták. Félő, hogy a járványról (járványokról), a kórokozókról és erről a vírusról manapság folyó közbeszédet uraló rövid, sommás mondatok is épp a rövidségük okán nem adnak hiteles képet a világ sokszínűségéről, és nem engednek teret sem a tudományos alaposságnak, sem a megbeszélésnek.

Ezt a könyvet azért írtuk, mert úgy gondoljuk, hogy az „olyan, mint az influenza, csak halálosabb” nem elegendő a kórokozó jellemzésére. Ha lehetőségünk van egy kicsit részletesebben elmondani, hogyan működik a tudomány, a kórokozók, a statisztika, a járványok terjedése, a mutációk, az immunrendszerünk és az evolúció, akkor nagyon sok félreértés tisztázható. A biológia, a többi természettudománnyal egyetemben, megérthető. A szakcikkekkel, a kutatók egymásnak szóló írásaival, de akár a gyógyszergyárak gyógyszerhivatalok felé küldött dokumentációival kapcsolatban azonban nem a közérthetőség, hanem a pontosság – a szaknyelv megfelelő használata – az elvárás. Olyanoknak készülnek, akik ezt a nyelvet beszélik, ismerik és használják a fogalmait. Ha csupán ezeket továbbítjuk a szélesebb közösség felé, akkor az sajnos félreértésre is okot adhat.

Az a tudás, amelyre a hírek közötti kiigazodáshoz szükség van, átadható. Szándékunk szerint ez az útikalauz felvértezi az olvasókat mindazokkal az ismeretekkel, amelyek ezen vagy bármely elkövetkező járvány megértéséhez szükségeltetnek. Először bemutatjuk, hogyan működik a tudomány, azaz miként végzünk kísérleteket és elemezzük azok eredményét, hogy a körülöttünk levő világot megismerjük. Ezt követően írunk a minket fertőző kórokozók főbb típusairól és képviselőiről, rámutatva arra, hogy bár a betegséget igen sok esetben már évezredek óta, a kiváltó okot alig egy-kétszáz éve ismerjük. A kórokozók egy része olyan régen velünk van, hogy eredetük a történelem homályába vész (de a modern biológia fel tudja lebbenteni a fátylat a rejtélyről). Mások viszont, mint a SARS-CoV-2 is, történelmi időben ugrottak át az emberre valamilyen más élőlényről, azaz gazdát váltottak. A későbbi fejezetekben rövid áttekintést adunk az immunrendszerünk működéséről, és hogy az hogyan ismeri fel és küzdi le a szervezetünkbe betolakodó kórokozókat. Szó lesz immunrendszerünk erősségeiről és gyenge pontjairól, és arról is, hogy hogyan működnek a védőoltások. A védőoltások segítenek elérni a nyájimmunitást, azt a populációszintű állapotot, amikor egy járvány már nem tud elterjedni. Összefoglaljuk azokat a járványdinamikai alapismereteket, amelyek az exponenciális növekedést, az intézkedések késleltetett hatását vagy a járványhullámok kialakulását magyarázzák. És arról is írunk, hogy mi az a mutáció, miért nem kell félnünk tőle, és hogyan érdemes gondolkodni a kórokozók evolúciójáról.

Végül természetesen a jelen vírusról és járványról is szólunk. A biológiai tények – mint a vírus rendszertani besorolása, fertőzésének módja vagy a Covid19-betegség általános ismertetése – mellett a könyv vége felé azt is boncolgatjuk, hogy miért terjed annyi hamis, pánikkeltő információ. A könyv pont ezen fake news cunami ellen készült.

Bár a vírus biológiai objektum, a járványról, a betegségről, az egészségről és ezeknek a társadalommal való viszonyáról való diskurzus messze túlmutat a biológián. A sikeres járványkezeléshez a biológusokon és az orvosokon kívül a járványtanászok, közgazdászok, szociológusok, jogászok, pszichológusok és még sok más szakértő közös munkájára lenne szükség. Az már egyértelmű, hogy ha a kutatók megkapják a szakmájuk gyakorlásához szükséges pénzt és paripát, akkor rekordidő alatt (na jó, nem olyan gyorsan, mint a filmekben) megoldást találnak akár egy teljesen új kórokozó legyőzésére is. Ahhoz már más szakértők kellenek, hogy a társadalom egésze hajlandó legyen beoltatni magát, vagy betartani a járványkezelési intézkedéseket. A társadalomtudósok mondhatják meg, hogy milyen társadalmi értékrend mellett szöszmötölhetnek denevérvírusokkal a virológusok békeidőben, hogy ha ne adj isten, szükség lesz a tudásukra, akkor rendelkezésre álljanak. A kutatók és eredményeik sok tekintetben olyanok, mint a tűzoltók: ha nincs tűz, akkor akár feleslegesnek is tűnhetnek, de amikor vörös kakas telepszik valaki házára, akkor már késő embereket tűzoltónak kiképezni és közbeszerzési eljárást indítani tűzoltókocsik vásárlására.

Ne ess pánikba!

A szerzőkről

Dr. Kun Ádám evolúcióbiológus és ökológus. Szűkebb szakterülete az élet keletkezése és az emberi együttműködés. Nem retten meg a matematikai szimbólumoktól, de a számítógépes modelleket jobban szereti. Hivatása a tanítás, hobbiból tudományos ismeretterjesztéssel foglalkozik. Amúgy egy igazi geek: gémer, szerepjátékos, társasozik, és ha a járványhelyzet és a munkája is engedi, akkor hosszúkardvívást tanul.

Kozák Eszter biológus, munkája ritka genetikai eredetű meszesedési betegségek egér modelljein való szöszmötölésre és oldatok lötybölésére terjed ki. Szabadidejében a járvány kitörése óta a koronavírussal kapcsolatos kérdésekre egyszerű válaszokat adó Koronavírus kisokos oldal egyik szerkesztője.

Mokos Judit biológus, munkája során arra keresi a választ, miért segítenek az emberek idegeneknek, és ezzel hogyan lehetne klímaváltozást megállítani, világbékét teremteni, és egyéb csip-csup problémákat megoldani. Szeret mesélni a tudományról, Eszterrel egyetemben a Koronavírus kisokos szerkesztője. Amikor éppen nem világmegváltó kutatásain dolgozik vagy tudománykommunikál, akkor novellákat ír.

Dr. Rózsa Lajos madárgyűrűző és biológus, aki a közlésre szánt kézirataival különféle (ornitológia, parazitológia, orvosi és állatorvosi járványtan, ökológia, evolúcióbiológia és tudománytörténet) szakfolyóiratok szerkesztőségeit szokta zaklatni. Számos egyetemen megfordult már, de mostanában a kolozsvári Babeş-Bolyai Tudományegyetemen tanít. Legfontosabb műve mégis A típuspéldány elrablása és más rettentő bűncselekmények a Természettudományi Múzeumban című mesekönyv, Oláh Dóri grafikus társszerzőségével.

1. Hogyan lesz a kíváncsiságból természettudományos tudás?

Aztán tudjátok-e, hogy több módja is van annak, hogy megtudjuk, boszorkány-e?

Sir Bedevere, önjelölt boszorkányszakértő
a Gyalog galopp című filmben

Hiszem, ha látom

Az ember mindig is kíváncsi volt, hogyan működik az őt körülvevő világ. Ehhez sokáig az egyetlen módszere a bámulás volt. Ami nem egy utolsó módszer: William Harvey az 1600-as években csak nyitva tartotta a szemét, és rájött arra, hogy a vér kering az ember ereiben, és a keringésért a szív felelős. Semmelweis Ignác szintén csak figyelt,2 megjegyezte, amit látott, és felfedezte, hogy kézmosással megelőzhető a gyermekágyi láz. Charles Darwin is csak nyitott szemmel utazott a Beagle hajón, alaposan megbámult mindent, amit a fedélzetéről látni lehetett, és ennek köszönhetően kezdett el az evolúcióról írni. Vannak azonban olyan kérdések, amelyek megválaszolásához az egyszerű megfigyelés kevés. Például, ha nem a szűk környezetemről szeretnék valamit megtudni, hanem az egész világról, akkor lehet, hogy a saját, két szép szemem kevés lesz hozzá, esetleg meg is csal. Ha a kérdésem például az, hogy ennek a könyvnek a megírása előtti évben, azaz 2019-ben a világon élő összes egy év alatti gyerek hány százaléka volt beoltva valamilyen betegség ellen, akkor csak ránézéssel, megérzésre hagyatkozva valószínűleg rossz választ fogok adni.3 A kedves olvasó ki is próbálhatja ezt. Tippeljen egy választ az alapján, amit jelenleg tud a világról, mi pedig megmondjuk, hogy az adatok alapján mi a valóság. A WHO/Unicef adatai alapján 2019-ben a világon élő egy év alatti gyerekek kicsivel több mint 90%-a kapott valamilyen oltást.4 Az emberek általában mélyen ez alá szoktak tippelni, és igencsak meglepődnek a válasz hallatán.5 Ahhoz, hogy megtudjam a helyes választ, nem elég a saját megfigyeléseim alapján kialakult megérzéseimre hagyatkozni, hanem ténylegesen meg kell számolnom, hány beoltatlan egy év alatti gyerek van a világon. Azaz meg kell mérnem azt, amire kíváncsi vagyok,6 adatot kell gyűjtenem. Vannak olyan kérdések, amelyekhez az adatgyűjtés elegendő is. Ha csak egy darabszámra vagyok kíváncsi, például a beoltott gyerekek számára, vagy arra, hogy a felnőttek hány százaléka tud olvasni Magyarországon,7 vagy arra, hogy hányan haltak meg influenzában kis hazánkban,8 vagy arra, hányan haltak meg tavaly bármiben Magyarországon,9 akkor elég csak megszámolnom a kérdéses dolgokat. Ha egy kicsit bonyolultabb dolgot szeretnék megnézni, mondjuk azt, hogy mennyi az emberek átlagéletkora Magyarországon, akkor azt az adatokból kell kiszámolnom. Ehhez először tudnom kell, hogy az egyes emberek hány évesek, amiből átlagot számolhatok.10 Ha a kérdésem még ennél is bonyolultabb, például azt szeretném tudni, hogy van-e összefüggés két dolog között, akkor a ránézés végképp kevés lesz. Itt lépnek be a képbe a teázó britek, akik ha söröztek volna, most nem lenne modern természettudomány. Nekik köszönhetjük, többek között, hogy a modern tudomány megbízható gyógyszerekkel lát el minket. Nélkülük még mindig a ránézés módszerével tippelnénk meg, hogy vajon valami jó-e a fejfájásra, és gyógyítja-e a rákot.

Brit tudósok kimutatták

Az 1900-as évek elejéig a természettudomány a ránézés módszerét használta.11 Ezzel is sok mindent el lehet érni, de egy csomó izgalmas kérdésre nem ad megbízható választ. Ráadásul a válasz függ attól, hogy ki, mikor és hogyan néz rá a dolgokra, márpedig a tudomány egyik sarokköve, hogy a ránézés megismételhető legyen. Azaz bárki is néz rá a dolgokra, ugyanarra a következtetésre jusson.

Az 1900-as évek elején egy fiatal brit úriember két dolgot is kitalált: azt, hogy hogyan lehet a saját, esetleges torzításainkkal terhelt ránézünk-és-megérezzük-a-választ módszer helyett megbízható, torzításmentes módon választ találni a kérdéseinkre, és azt, hogy hogyan lehet a ránézést, azaz az adatgyűjtést úgy finomítani, hogy az egészen bonyolult kérdések megválaszolásában is segítsen. A torzításmentes adatgyűjtésből levont torzításmentes válaszadás technikáját ma statisztikának hívjuk, az újféle, célzott adatgyűjtési módszert pedig kísérletezésnek.

Az 1920-as évek vége felé egy brit baráti társaság összeült egy kis csevegésre, és jó angolokhoz híven, a beszélgetés közben teáztak. Az angolok a fekete teát tejjel isszák, és a társaság egyik tagja, Muriel Bristol12 azt mondta, jobban szereti a tea ízét, ha a tej van előbb a csészébe öntve. A többiek nyilván kétkedve fogadták, hogy Bristol meg tudná állapítani, a csészébe előbb a tej vagy a tea került bele.13 A társaság két matematikus tagja, William Roach14 és Ronald Fisher elkezdett azon agyalni, hogyan lehetne ellenőrizni, vajon Bristol igazat mond-e.

1.1. A fiatal Ronald Fisher, nem teához öltözve
Forrás: Wikimedia Commons

Fisher vastag szemüveges, pipázós fiatalember volt. A történet idején biológusként dolgozott a Rothamsted Kísérleti Állomáson (mint ahogy Muriel Bristol is), ahol azt kellett kiderítenie, mitől terem jól a búza (erre a történetre még visszatérünk). Fisher és Roach mindenképpen le akarták tesztelni Bristolt, ezért azzal az ötlettel álltak elő, hogy adatokat gyűjtenek Bristol teafelismerési képességéről. Kitalálták, hogy olyan teákat adnak Bristolnak, amelyekről ő nem tudja, hogy a tej vagy a tea került hamarabb bele, és feljegyzik a válaszait. Ha Bristol kellő mennyiségű csészéről dönt helyesen, akkor elhiszik neki, hogy szuperereje van. Persze az is megeshet, hogy Bristol csak szerencsésen tippel, de ki lehet számolni, hogy ennek mekkora az esélye. Képzeljük magunkat Fisherék helyébe! Odaadjuk az első csésze teát Bristolnak, aki helyesen válaszol. Ezután elhisszük neki, hogy szuperképessége van? Egy csésze teánál fele-fele annak a valószínűsége, hogy a szerencse Bristol mellé áll, hiszen vagy a jó választ mondja, vagy nem, pont mint amikor a feldobott érme oldalát próbáljuk megtippelni. Így ha egynél helyesen dönt, még nem vagyunk nagyon meggyőzve a szupererejéről. Adjunk neki tehát még egy csésze teát! Két csésze helyes megtippeléséhez már nagyobb szerencse kell: 1/4, azaz 25% annak az esélye, hogy Bristol véletlenül mind a két csészénél ráhibázik a helyes válaszra. Tehát még mindig túl nagy annak az esélye, hogy csak véletlenül találta el a helyes választ, ezért nem hiszünk neki. Minden plusz csésze nehezíti Bristol dolgát: felezi annak az esélyét, hogy véletlenül ráhibázik a helyes válaszra. Három csésze esetén 1/8, azaz 12,5% annak az esélye, hogy véletlenül jól tippel. Négy csészénél 1/16 (6,25%), öt csészénél 1/32 (3,125%), és így tovább. Nyolc csészénél már 1/256, azaz 0,4% annak az esélye, hogy Bristol csupán a vakszerencse folytán találja el mindegyik csészét. Azaz ha tényleg a helyes megoldást mondja, akkor vagy igencsak nagy mákja volt, vagy tényleg képes megmondani, hogy a tej vagy a tea került előbb a csészébe. Úgy is fogalmazhatunk, hogy ha Bristol nyolc csészéből képes mind a nyolcat helyesen megmondani, és mi ezek után hiszünk neki, akkor csak nagyon kicsi (0,4%) az esélye annak, hogy úgy hiszünk neki, hogy valójában csak mákja volt.

Fisher a teázós délutánból ihletet merítve építette fel a modern statisztika alapjait. Majdnem mindig ki lehet számolni, hogy mekkora annak az esélye, hogy úgy hiszünk el valamit, hogy csak a véletlen okozta (például úgy hisszük el Bristol teázós szuperképességét, hogy csak véletlenül ráhibázott a válaszra). A statisztika a rendelkezésre álló adatokból általában pont ezt számolja ki. Muriel Bristol szuperképességénél tudtuk, hogy mit értünk az alatt, hogy véletlen, van azonban olyan eset, amikor nem egyértelmű, hogy mit gondolunk véletlennek. Bristol esetében a véletlen az, ha tippel, azaz ha nem tudja megmondani, hogy mi került a csészébe. Akkor a két opció (tej vagy tea) közül választ egyet hasraütés-szerűen. Ugyanakkora eséllyel fogja választani a tej vagy a tea opciót. Amikor Bristol a kapott csészékről véleményt nyilvánít, ki tudjuk számolni, hogy mekkora eséllyel mondta a választ csupán hasraütésre. Ha azonban nem Bristol teakóstolási szupereréje vagyunk kíváncsiak, hanem mondjuk arra, hogy az új gyógyszerünk gyógyítja-e a rákot, akkor nem ilyen egyszerű megtalálni azt a véletlent, amelyhez az eredményeinket hasonlíthatjuk. Tegyük fel, hogy azt gondolom, megtaláltam a rák ellenszerét! Egy Fisher előtt élt jó tudóshoz híven, gyorsan oda is adom húsz rákbeteg embernek, és megnézem, hogy másnapra meggyógyulnak-e. Azt látom, hogy másnapra a húsz betegből tizenkilenc csodálatosan van, egy viszont meghalt. Vajon hatásos a gyógyszerem? A tét nem kicsi. Ha úgy adom ki a kezemből a gyógyszert, hogy az tényleg hat, akkor meggazdagszom, én leszek az évszázad orvosa, és még Nobel-díjat is kapok. Ha viszont úgy adom oda a betegeknek, hogy az valójában nem hat, az olyan, mintha egyáltalán nem kapnának kezelést, és a gyógyszeremtől fel nem gyógyult, ellenben elhunyt betegek hozzátartozói meglincselnek vagy börtönbe csukatnak. Ha úgy döntök, inkább nem merem forgalomba hozni a gyógyszert, és amúgy nem is hat, akkor nem történt semmi, helyesen döntöttem. Ha nem adom ki a kezemből, pedig hat, akkor hibás döntést hoztam ugyan, mert a csodálatos ellenszer nem jut el a betegekhez, de mivel úgysem tud róla senki, hát így jártam. A legrosszabb féle tévedés az, amikor úgy kezdem el használni a gyógyszert, hogy az nem működik, ezt mindenképpen szeretnénk elkerülni. De hogyan lehetek biztos abban, hogy ezt a hibát nem követem el? Fisher előtt nem volt arra módszer, hogy megbizonyosodjak efelől. A teakóstolós történet logikáját használva azonban ma kiszámolható, mekkora ennek a tévedésnek az esélye. Az, ha úgy adom ki a gyógyszert a kezemből, hogy nem hat, ahhoz hasonló, mintha úgy hinném el Bristol szuperképességét, hogy valójában csak nagy szerencsével megtippelte a helyes választ. Bristolnál tudtam, mekkora annak az esélye, hogy véletlenül tippel jól. De honnan tudom, mekkora annak az esélye, hogy egy beteg véletlenül gyógyult fel, és nem a gyógyszeremtől? Ehhez meg kell vizsgálnom, hogy gyógyszer nélkül hogyan néz ki a betegek gyógyulása, azaz meg kell mérnem, hány beteg gyógyul meg gyógyszer beadása nélkül, és hány marad beteg. Ez lesz a „véletlenem”, amihez majd viszonyítani tudok. A mai napig ezt a logikát használják, amikor egy új gyógyszert tesztelnek, és csak olyan gyógyszert engednek forgalomba hozni, amelynél nagyon-nagyon kicsi annak az esélye, hogy a beteg véletlenül gyógyult meg, és nem a gyógyszertől, azaz hogy a gyógyszer nem hat.

A gyógyszeres példában még egy probléma bújik meg, amelynek a megoldását szintén Fishernek köszönhetjük. Amikor azon gondolkozunk, hogy mi is pontosan a véletlen, amihez viszonyítani szeretnénk, akkor valami olyasmire gondolunk, hogy mi történt volna akkor a betegekkel, ha nem kapnak gyógyszert, de ezen kívül minden más marad a régiben. Mivel a statisztikai gondolkodás alaptézisei már felbukkantak a mindennapi életünkben, számunkra egyértelműnek látszik, hogy a gyógyszerrel kezelt embereket össze kell hasonlítani valamivel, és ez a valami a gyógyszerrel nem kezelt, de velük minden egyébben megegyező emberek. Fisher előtt ez nem volt ennyire magától értetődő. A gyógyszereket úgy tesztelték, hogy minden betegnek odaadták, és ha sokan meggyógyultak, akkor azt mondták, hogy a gyógyszer hat. Fisher egy hasonló problémával szembesült a Rothamsted Kísérleti Állomáson, ahol az volt a feladata, hogy megállapítsa, milyen műtrágyától terem legjobban a búza. Az állomás majdnem hetven évig gyűjtött adatokat különböző műtrágyával kezelt búzákról. Ehhez az állomás búzaföldjén minden évben más műtrágyát próbáltak ki. Feljegyezték, hogy az adott évben hány kiló búzát arattak le, hány grammos volt egy-egy mag, mi volt a műtrágya összetétele, mennyi eső esett abban az évben, mennyit sütött a nap, és még egy csomó más dolgot is. Fisher nézte, nézte a fél szobát betöltő jegyzetfüzetekbe írt adatokat, és arra jutott, hogy ez így kicsit kaotikus.15 Ha az egész földet beszórják műtrágyával, akkor nem lehet mihez hasonlítani a műtrágyázott búza hozamát, mert nem tudjuk, hogy a műtrágya nélkül hogyan termett volna. Ahelyett, hogy mindig az egész földet beszórják műtrágyával, csak a felét kéne kezelni, a másik felét meg kéne hagyni műtrágya nélkül. Az aratás után össze lehet hasonlítani, hogy hol termett több búza. Ebben a gondolatban nem csak az az izgalmas, hogy végre valaki rájött, hogy a kezelés hatását a kezeletlenekhez kell hasonlítani (a semmivel sem kezelt, „véletlen” csoportot kontrollcsoportnak hívjuk). Fisher egyben arra is rájött, hogy ha van egy célzott kérdésünk, akkor arra célzottan kell adatokat gyűjteni, úgy, hogy az adatok vizsgálata kifejezetten a mi kérdésünkre adjon választ. Ezzel teremtette meg a modern kísérletezés alapjait. Ma minden kutatónak készülő hallgató megtanulja, hogy különböző kérdések megválaszolásához milyen típusú adatokra van szükség, és hogy milyen módon lehet kísérletet megtervezni az adatok összegyűjtésére.

Na de mi lett az eredménye Fisher első valódi kísérletének? Tényleg rendelkezett Muriel Bristol azzal a szuperképességgel, hogy megmondja, a tej vagy a tea került előbb a csészébe? A teadélutánon részt vevő szemtanúk szerint olyannyira, hogy a kísérletben prezentált mind a nyolc csészéről hibátlanul megmondta, a tej vagy a tea került bele elsőnek.16

Jegyzetek

A Jegyzetekben található hivatkozások utolsó ellenőrzési ideje: 2021.10.15.

1 Douglas Adams Galaxis útikalauz stopposoknak című könyvében a címadó elektronikus zsebkönyv azoknak, akik a Világegyetem végtelenségét járják. Ne feledd otthon a törölköződet!

2 Semmelweis nemcsak bámult, hanem számolt is: megszámolta, hogy hányan halnak meg gyermekágyi lázban egy kórház két osztályán, és mivel az egyiken sokkal kevesebben haltak meg, elkezdett gondolkozni ennek az okán. Számolásai már nagyon hasonlítottak a későbbi statisztikához. Semmelweisszel a könyv későbbi részében még fogunk találkozni.

3 A kérdés ötletét Hans Rosling Tények – tíz ok, amiért tévesen ítéljük meg a világot, avagy miért állnak jobban a dolgok, mint gondolnánk című könyvéből vettük, amelyet közérthetősége és szórakoztató mivolta miatt ajánlunk mindenkinek, aki szeretne kicsit többet olvasni arról, miért nehéz ránézéssel vizsgálni a világot.

4 Az Unicef jelentése szerint 2019-ben 13,8 millió egy év alatti gyerek nem kapott semmilyen oltást. A WHO szerint 2019-ben egy kicsivel több mint 135,6 millió gyerek született, azaz ennyinek kellett volna valamilyen oltást kapnia. data.unicef.org/.

5 Nem reprezentatív felmérésem szerint az 50% a leggyakoribb válasz. Hans Rosling és csapata több országban is megkérdezte ezt, és még más ehhez hasonló kérdést is feltett, hogy felmérje, mit tudnak az emberek az őket körülvevő világról. Az ő változatában három válaszlehetőséget is felkínáltak az embereknek. Felmérése szerint a magyar válaszolók 13%-a adott helyes választ. Ha mindenki véletlenszerűen választott volna, akkor a válaszolók egyharmada a jó választ tippelte volna meg, azaz 33%-nak jól kellett volna válaszolnia. A válaszolók azonban még annál is rosszabbul válaszoltak, mintha csak vakon tippeltek volna. Ebből arra következtethetünk, hogy valamilyen szisztematikus torzítással látják az emberek a világot a vakcinázottságot illetően. Rosling könyvének többi része arról szól, mi ez a szisztematikus torzítás, és hogyan tehetünk ellene. A kérdőív online változata itt próbálható ki: forms.gapminder.org/.

6 A WHO és az Unicef persze nem jár házról házra az egész világban, hogy megszámolja a beoltott gyerekeket, hanem a rendelkezésre álló adatokból megbecsüli a számot. A becslésüket három okból tartjuk megbízhatónak: (1) pontosan leírják, hogyan csinálták, így láthatjuk, ha szerintünk létezik még pontosabb becslés, (2) megbízható adatokat használnak a becsléshez, (3) az adatok pontos forrását is megadják.

7 99,1%. countrymeters.info/ – Hungary. Ez a weboldal az ENSZ becsléseit gyűjti össze.

8 Azt nem tudjuk, hogy abban az évben, amikor ez a könyv íródik, hányan haltak meg, mivel a számoláshoz is idő kell. Pontos számot az előző évekre lehet mondani, mivel Magyarország nem vezet arról feljegyzést, hányan halnak meg egy adott nap influenzában. Vannak viszont becslések erre, amelyek alapján tudjuk, hogy 2017-ben az egész világon körülbelül 100 000–200 000 ember halt meg influenzától, Magyarországon pedig körülbelül 1000. thelancet.com/.

9 A könyv írásához képest tavaly, azaz 2019-ben 129 603 fő halt meg Magyarországon. Központi Statisztikai Hivatal (KSH), ksh.hu/.

10 2020-ban Magyarországon az átlagéletkor 42,8 év volt. Központi Statisztikai Hivatal (KSH), ksh.hu/.

11 Kevés kivétellel, mint amilyen a már említett Semmelweis Ignác volt, aki nemcsak ránézett, hanem meg is számolta, amit látott. Hogy mire jutott, arról később még írni fogunk.

12 Aki amúgy algológusként dolgozott a Rothamsted Kísérleti Állomáson. Az algológus algákat tanulmányoz. Ő még a ránézés módszerével kezdte el vizsgálni, hogy a termőföldben élő algáktól jobb lesz-e a termőföld. Igen, a földben élnek algák.

13 Az anekdota szerint Ms. Bristol tudományos alapokra helyezve a teaivást, azt állította, hogy más turbulenciák keletkeznek, amikor a tej, illetve amikor a tea kerül előbb a csészébe, és ezek okozzák az eltérő ízt.

14 Őt a teaproblémában valószínűleg a teázó izgatta leginkább. Később megkérte ugyanis Muriel Bristol kezét, aki igent mondott.

15 Kaotika ide vagy oda, Fisher képes volt néhány évnyi számolás után megmondani, hogy milyen összetételű műtrágyától nő legjobban a búza, sőt még egy csomó minden mást is.

16 További olvasnivalónak David Salsburg The Lady Tasting Tea: How Statistics Revolutionized Science in the Twentieth Century című könyvét ajánljuk, amelyben ír többek között Fisher szappanoperába illő életéről és az első matematikusról, akit egy sörgyár alkalmazott, miközben az egyetemi hallgatók által rettegett statisztikai próbákról is mesél.

Köszönetnyilvánítás

A szerzők köszönettel tartoznak Váradi Andrásnak, Daróczi Erzsébetnek, Kiss Péter Attilának, Mezei Tamás Róbertnek és Földvári Gábornak a kézirattal kapcsolatos észrevételeikért, Hierholcz Emesének, Dombai Brigittának és Milánkovits Mártonnak szakértő orvos szemeikért, valamint Sebestény Tünde laikus füleinek.

Irodalom,
további olvasnivaló

1. fejezet

Hans Rosling, Ola Rosling, Anna Rosling Rönnlund: Tények – tíz ok, amiért tévesen ítéljük meg a világot, avagy miért állnak jobban a dolgok, mint gondolnánk. Ford. Sóskuthy György. Budapest, Libri Kiadó, 2018.

Gapminder. gapminder.org.

Salsburg, David: The Lady Tasting Tea: How Statistics Revolutionized Science in the Twentieth Century. W. H. Freeman, 2001.

Mérő László: Az ész segédigéi. A tudás és nemtudás pszichológiája. Budapest, Tericium Kiadó, 2019.

WHO–Unicef-jelentés az oltásokról: data.unicef.org/.

2. fejezet

Tél Tamás: Milyen tudomány a fizika? theorphys.elte.hu/ – PDF.

3. fejezet

Semmelweis Ignác magyar nyelvű szaktanulmányai az Orvosi Hetilap 1858–1865-ös évfolyamaiban.

Chapelle, Francis H.: Wellsprings: A Natural History of Bottled Spring Waters. Rutgers University Press, New Brunswick, 2005.

Snow, John: On the Mode of Communication of Cholera. John Churchill, London, 1885.

4. fejezet

Sender, Ron, Fuchs, Shai, Milo, Ron: Revised estimates for the number of human and bacteria cells in the body. PLoS Biology, 14(8):e1002533, 2016.

Tang, Chongfa: Biography of Professor Martinus Willem Beijerinck. Journal of Applied Virology, 2:4, 2013.

Johnson, Niall P., Mueller, Juergen: Updating the accounts: global mortality of the 1918–1920 „Spanish” influenza pandemic. Bulletin of the History of Medicine, 76(1):105–115, 2002.

Deepe George S., Jr.: Outbreaks of histoplasmosis: The spores set sail. PLoS Pathogens, 14(9):e1007213, 2018.

5. fejezet

Brooks, Daniel R., Hoberg, Eric P., Boeger, Walter A.: The Stockholm Paradigm: Climate Change and Emerging Disease. University of Chicago Press, Chicago, 2019.

Fahrenholz, Heinrich: Ectoparasiten und Abstammungslehre. Zoologischer Anzeiger, 41:371–374, 1913.

Reed, David L., Light, Jessice E., Allen Julie M., Kirchman Jeremy J.: Pair of lice lost or parasites regained: the evolutionary history of anthropoid primate lice. BMC Biology, 5:7, 2007.

Rózsa Lajos, Piotr Tryjanowski,Vas Zoltán: Under the changing climate: how shifting geographic distributions and sexual selection shape parasite diversification. In: Morand, S., Krasnov, B., Littlewood, T. (szerk.). Parasite Diversity and Diversification: Evolutionary Ecology Meets Phylogenetics. Cambridge University Press, 58–76, 2015.

6. fejezet

A csodálatos immunrendszer: Így védelmezi testünket. A Japán Immunológiai Társaság kiadványa Scholtz Beáta fordításában, 2008.

Claessens, Antoine, Hamilton, William L., Kekre, Mihir, Otto, Thomas D., Faizullabhoy, Adam, et al.: Generation of antigenic diversity in Plasmodium falciparum by structured rearrangement of var genes during mitosis. PLoS Genetics, 10(12):e1004812, 2014.

Chen, Ingrid, Clarke, Siân E., Gosling, Roly, Hamainza, Busiku, Killeen, Gery, et al.: „Asymptomatic” malaria: A chronic and debilitating infection that should be treated. PLoS Medicine, 13(1):e1001942, 2016.

Sallusto, Federica, Lanzavecchia, Antonio, Araki, Koichi, Ahmed, Rafi: From vaccines to memory and back. Immunity, 33(4):451–463, 2010.

7. fejezet

Kullmann Tamás: Mikor forduljunk orvoshoz? 100 tünet, amelynél azonnal hívjon mentőt. Budapest, Válasz Könyvkiadó, 2019.

8. fejezet

Belongia, Edward A., Naleway, Allison L.: Smallpox vaccine: the good, the bad, and the ugly. Clinical Medicine & Research, 1(2):87–92, 2003.

Cono, Joanne, Casey, Christine G., Bell, David M.: Smallpox vaccination and adverse reactions; guidance for clinicians. MMWR Recomm. Rep. 52(RR-4):1–28, 2003.

McCollum, Andrea M., Li, Yu, Wilkins, Kimberly, Karem, Kevin L., Davidson, Whitni B., et al.: Poxvirus viability and signatures in historical relics. Emerging Infectious Diseases, 20(2):177–184, 2014.

Noyce, Ryan S., Lederman, Seth, Evans David H.: Construction of an infectious horsepox virus vaccine from chemically synthesized DNA fragments. PLoS ONE, 13(1):e0188453, 2018.

9. fejezet

The European Medicines Agency: The evaluation of medicines, step-by-step, ema.europa.eu/.

The European Medicines Agency: COVID-19 vaccines: development, evaluation, approval and monitoring, ema.europa.eu/.

The European Medicines Agency: Authorisation of medicines ema.europa.eu/.

The European Medicines Agency: COVID-19 vaccines: key facts ema.europa.eu/.

10. fejezet

Hans-Peter Beck-Bornholdt, Hans-Hermann Dubben: A tojást rakó kutya. Hogyan ismerjük fel logikai úton a téves információkat, helytelen következtetéseket. Ford. Gerner József. Budapest, Magyar Könyvklub, 2001.

Jordan Ellenberg: Hogy ne tévedjünk. A mindennapi élet rejtett matematikája. Ford. Freud Róbert és Seres Iván. Budapest, Park Kiadó, 2016.

M. J. Moroney: Számoktól a tényekig. Ford. Csiszárné Kárpáti Andrea. Budapest, Gondolat, 1970.

Selye János: Álomtól a felfedezésig. Ford. Józsa Péter. Budapest, Akadémiai Kiadó, 1980.

11. fejezet

Kermack, William O., McKendrick, Anderson G.: A contribution to the mathematical theory of epidemics. Proceedings of the Royal Society of London. Series A, Containing Papers of a Mathematical and Physical Character 115(772):700–721, 1927.

12. fejezet

Jones, David, Helmreich, Stefan: A history of herd immunity. The Lancet, 396(10254):810–811, 2020.

Fine, Paul E. M.: Herd immunity: History, theory, practice. Epidemiologic Reviews, 15(2):265–302, 1993.

Topley, W. W. C., Wilson, G. S.: The spread of bacterial infection. The problem of herd-immunity. Journal of Hygiene, 21(3): 243–249, 1923.

Ma, Shujuan, Zhang, Jiayue, Zeng, Minyan, Yun, Quingping, Guo, Wei, et al.: Epidemiological Parameters of COVID-19: Case Series Study. J Med Internet Res 22(10):e19994, 2020.

13. fejezet

Grubaugh, Nathan D., Petrone, Mary E., Holmes, Edward C.: We shouldn’t worry when a virus mutates during disease outbreaks. Nature Microbiology, 5:529–530. 2020.

Hou, Yixuan J., et al.: SARS-CoV-2 D614G variant exhibits efficient replication ex vivo and transmission in vivo. Science, 370(6523):1464–1468, 2020.

Van Dorp, Lucy, Richard, Damien, Tan, Cedric C. S., Shaw, Liam P., Acman, Mislav, Balloux, François: No evidence for increased transmissibility from recurrent mutations in SARS-CoV-2. Nature Communications, 11(1):5986, 2020.

14. fejezet

Gorbalenya, A. E., et al. The species Severe acute respiratory syndrome-related coronavirus: classifying 2019-nCoV and naming it SARS-CoV-2. Nature Microbiology, 5(4):536–544. 2020.

International Committee on Taxonomy of Viruses (ICTV). talk.ictvonline.org/.

15. fejezet

Furmanski, M., Wheelis, M.: Allegations of biological weapons use. In: Wheelis, M., Rozsa, L., Dando, M. (eds.): Deadly cultures: Biological Weapons Since 1945. Chapter 13. Harvard University Press, Cambridge, Massachusetts, pp. 252–283, 2005.

Nie, Jing-Bao: In the shadow of biological warfare: conspiracy theories on the origins of COVID-19 and enhancing global governance of biosafety as a matter of urgency. Journal of Bioetchical Inquiry, 17(4): 567–574, 2020.

Wakefield, A., Murch, S., Anthony, A., et al.: Ileal-lymphoid-nodular hyperplasia, non-specific colitis, and pervasive developmental disorder in children. The Lancet 351 (9103):637–641, 1998, (visszavonva)

16. fejezet

Bar-On, Yinon M., Phillips, Rob, Milo, Ron: The biomass distribution on Earth. Proceedings of the National Academy of Sciences, 115(25):6506–6511, 2018.

Kedves Olvasó!
Köszönjük, hogy kínálatunkból választott olvasnivalót!
Újabb kiadványainkról, akcióinkról a typotex.hu
és a facebook.com/typotexkiado oldalakon értesülhet.

ISBN 978 963 4931 49 2

Felhasznált betűtípusok:
Noto Serif – SIL Open Font License
Open Sans – Apache License 2.0

www.interkonyv.hu