Révész János

Az első szerelem örök vagy mulandó?

Révész János

2022

Underground Kiadó Kft.

www.undergroundkiado.hu

Minden jog fenntartva!

„El sem tudom mondani, milyen hálás vagyok a mi kis végtelenségünkért. A világért se cserélném el. Az örökkévalóságot adtad nekem a megszámozott napokban, és én hálás vagyok érte.” (John Green)

Köszönetnyilvánítás

Én csak megírtam ezt a történetet, amelybe az életem során közvetve vagy közvetlenül kerültem.

Az alapokat az életem adta. Budakeszin, ahol élek, mindig történik valami, állandóan meglepetések érnek, amikre oda kell, hogy figyeljek, és akkor beindul a fantáziám, kitalálok hozzá egy sztorit. A többiek a múltamból és az életből ellesett példákból adódnak.

Külön szeretném megköszönni az ország lakosainak a láthatatlan közreműködését, akik önkéntelenül is az írásaim hősei lettek. Köszönöm a kiadómnak (Publio Kiadó) a konstruktív együttműködést, valamint a lektorok és a szerkesztők munkáját: Szél Ildikó, Abuczky Anikó, Révész Andrea és Szilágyi Bernadett tevékenységét!

Linda Campbell egy lány volt a sok közül, aki kitűnt hosszú barna hajával és szemeivel. Nem volt egy klasszikus szépség, mégis kitűnt a fantasztikus kisugárzásával, a lobogó, hullámos hajával, gyémánt alakú arcával, állandóan vidám, mosolygós természetével. A Little Rock-i Arkansas Egyetem testnevelés szakos hallgatója volt, s mint a tornászok általában, ő is nagyon csinos, rendkívül vonzó lány volt. Little Rock az Amerikai Egyesült Államok Arkansas államának fővárosa és legnépesebb városa volt, a maga mintegy 200 ezer fős lakosával, de a közeli hozzákapcsolt területek lakosságával ez már 700 ezer fő körül volt. Little Rock nevét egy kis sziklaalakzatról kapta, a „Little Rock”-ról, amely az Arkansas folyó déli partján feküdt, az állam középső részén. A város az Ouachita-hegység lábánál helyezkedett el, a nedves szubtrópusi éghajlati övezetben; forró, párás nyarak, és a hűvös teleken általában kevés hó jellemezte. A fehér amerikaiak Little Rock lakosságának 50%-át tették ki.

Linda Campbell tehát itt élt, és élte a maga diákéveit. Az átlagossága ellenére is kitűnt a társai közül szorgalmával és átlag feletti sportképességeivel. Ez emelte ki őt a tömegből, és a fiúk érdeklődő hadát vonzotta maga köré. Volt sok udvarlója és sok barátja, akikkel együtt töltötte a szabadideje nagy részét. Velük mulatott, szinte el nem múló fáradtsággal, velük izgulta át a vizsgaidőszakokat, sőt, még velük is tanult. Lindának jól ment a tanulás, hiszen okos és kitartó nő

volt. Okosnak, szépnek, csinosnak és vonzónak lenni még az egyetemen is ritka párosítás. Tudta ezt ő magáról, de az egyetemi éveit eltökélten a tanulásnak kívánta szentelni. Ezért elhárított minden közeledést, udvariasan és nyomatékosan, szándékosan. Ebből a szempontból kicsit magányos farkasnak tűnt, de őt ez egyáltalán nem zavarta. Kifejezetten jól érezte magát így a bőrében.

Egy, az egyetemhez tartozó kis kollégiumi apartmanban lakott egy diáktársával, Maryvel. Az évek során kifejezetten jó barátnők lettek, és megszokták, megkedvelték egymást. Neki ez egyáltalán nem esett a nehezére, hiszen egy barátságos, kedves ember volt. Sok kellemes időt töltöttek együtt, szívesen megosztották egymással minden tudásukat, könyveiket, sőt, még a ruhájukat is. A kollégium szép, nagy, ligetes területen volt található, számtalan hosszú sétaút vezetett rajta át, tele padokkal.

A sok virágzó fa alatt sokat sétálgattak, miközben a leckéjüket mormolták magukban; nagyon jó hely volt ez a kikapcsolódni vágyó diákok számára. Néha megálltak egy-egy fa alatt, és csodálták a természet gyönyöreit. A kedvenc útjuk séta után egy tóhoz vezetett, útközben még hinta is volt, ahol gyerekesen kijátszhatták magukat. Megcsodálták a szinte mindig virágzó tulipánfa méretes törzsét és szép virágait. Soha nem mulasztották el, hogy megszámolják a rajta lévő fagyöngyöket, de mindig más eredményre jutottak. Sokáig ücsörögtek a kényelmes padokon, ott is folytatták a tanulást, halkan, csendesen, és igen nagy szorgalommal. Mary is jó tanuló volt, bár nem annyira, mint Linda, de neki is csupa jó eredménnyel letett vizsgája és sikeres házi beszámolói voltak. Mindenben segítették egymást, így kiváló tanulópartnerek is lettek. A melegedő tavaszi időben, sőt, még télen sem mulasztották volna el a parki tanulással összekötött sétájukat, és kifogyhatatlanul sokat beszélgettek is. Persze a szobában is a tanulásé volt a főszerep, ezért tudtak jó és eredményes diákok lenni.

Néha azért természetesen elmentek a barátiakkal egyet bulizni valamelyik egyetemi klubba.

Nekik is kellett a társaság, és ott is jól szórakoztak, beszélgettek, még táncoltak is. Fiatalok voltak mind a ketten, ezért erre is megvolt a természetes igényük. Néha többedmagukkal elfogyasztottak egy üveg bort is. Jól érezték magukat ezeken a baráti találkozókon.

– Odanézz, Linda! Az a fiú már valósággal a szemével levetkőztet – mondta Mary.

– Megteheti, azért van szeme. Hidd el, hogy a fiúkat a farkuk irányítja, de engem ugyan úgysem fog lefektetni! Nekem ilyen futó kapcsolatok nem kellenek, komolyabban pedig tudod, hogy nem akarom lekötni magam. Én ennél sokkal büszkébb vagyok, és ráadásul ide tanulni jöttem, nem pedig pasizni. Tudod, hányan szoktak engem lesegetni, mikor levetkőzöm sportruházatba?

– Azt elhiszem, szerintem is nagyon csinos lány vagy. Én messze nem vagyok olyan, de még engem is megszólítanak, sőt, még randira is hívnak. Én is úgy vagyok vele, mint te. Én is elsősorban tanulni jöttem ide. Én azonban egy komoly kapcsolatra rászánnám magam – válaszolta Mary.

– Hallod? Meg is szólalt a hangos zene, ha már így beszélgetni nem is tudunk, gyerünk, menjünk, és táncoljuk ki magunkat!

Gyorsan fel is pattantak az asztaluktól, és már indultak táncparkett felé. Még szerencse, hogy ezeknél a modern táncoknál nem kell mindenkinek partnert keresni, elkezdtek együtt lötyögni. Alig voltak kettesben, máris ott termett egy fiú, és megkérdezte Lindát:

– Hé, kislány, táncolsz velem?

– Miért ne? Folytassuk együtt, ha te is úgy akarod.

Táncoltak egy jót, aztán közösen, de a fiú nélkül, visszatértek az asztalokhoz. Ott folytatták a beszélgetést a barátaikkal, mert éppen elhallgatott a zene.

– Na és hogy megy a tanulás az eminens diákoknak? – kérdezte az egyikük.

– Természetesen jól. Mi ott vagyunk minden órán, nem úgy, mint ti – válaszolták szinte egyszerre.

– Mi is bejárunk rendszeresen, csak néha hagyunk ki egy-egy órát. Kell a pihenés még a diáknak is.

– Kell, persze, ez természetes, mi ezért szoktunk sokat sétálgatni a parkban – válaszolta Mary. –

Az órákat viszont ki nem hagynánk. Lindának ott van még a sok sportedzése, ott aztán igazán kiélheti magát mozgásból, és még fecsegni is van ideje.

Közben rendeltek egy üveg bort.

– Na, erre most vagyunk hatan, biztosan el fog fogyni.

– Gyerünk, menjünk újra! Ebben a hangzavarban úgysem tudunk beszélgetni – gyorsan felálltak és mindannyian elmentek táncolni.

– Most aztán jól kifáradtam, de jólesett – mondta az egyik fiú.

– Ez most tényleg egy jó menet volt, én is kifújom magam – mondta Mary.

– Látszik, hogy nem vagytok sportemberek. Bezzeg egy jó kis futóedzés visszahozná az erőtöket! –

jegyezte meg nevetve Linda.

A jól telő este egész az éjszakába nyúlt, és ők, mint mindig, most is nagyon jól érezték magukat, rendelték még két üveg bort, és apránként elszopogatták.

– Na, még egy tánc, utána húzhatunk haza, de legalább beszélgettünk egy jót.

Nekem nagyon hiányoznak ezek a kellemes együttlétek. Számomra ezek is hozzátartoznak a diákélethez. Kimondottan szeretek veletek lenni, és utána feltöltődve megyek haza. Jól kifáradva, fáradtan megyek be a koleszba. Nagyon örülök, hogy veletek lehetek, bekerülhettem a csapatba, és ilyen barátokra találtam! Na, akkor gyerünk, fel még egy búcsútáncra! Utána pedig jöhet a fáradtságot elnyomó álom – mondta egy másik lány.

– Mi is örülünk ám, hogy itt vagy közöttünk, és emeled a társaságunk fényét! Ráadásul nemcsak a szépségeddel, hanem az értelmes szavaiddal is. Légy közöttünk mindig otthon! – dicsérte meg Linda a kedves szavakat.

Még mindig üdén, fiatalosan elindultak táncolni.

– Na, ez valóban jólesett, szép búcsú volt a mai napra – állapította meg az egyik fiú zárásképpen.

Fizetés után közösen hagyták el a termet, és ki-ki elindult a saját lakhelye felé.

Linda és Mary együtt siettek a szobájuk felé. Útközben azért még beszélgettek egy jót.

Kitárgyalták a jól sikerült, közös estéjüket, mindenkiről véleményt formáltak, sokszor még kritikusat is. Pedig szerették a barátaikat, de körültekintő figyelmük még erre is kiterjedt. Egyöntetűen örültek a közösen eltöltött vidám estének, ennek ellenére már kissé fáradtan haladtak. A lombos, nagy park álmos, sötét arcát mutatta, de ők egyáltalán nem féltek, sokszor megtett, ismerős utakon jártak. Az éjszakai madarak dolgosan kopácsoltak, keresték a táplálékukat, repkedve suhantak sokszor közvetlenül a fejük mellett. Otthon hamar befejezték a beszélgetést, a fáradtságtól és talán kicsit a bortól is hamar lefeküdtek, hiszen mind a kettőjüket várta következő dolgos napjuk.

Linda számára szokatlanul a magasugrás gyakorlat volt a legnehezebb foglalkozás a következő

napon. Nehezen ment neki az elrugaszkodás, még a cipője is gyakran leesett, meghúzódott a bokája.

Sokszor úgy nézett ki, mint egy esetlen kezdő, pedig már mennyit gyakorolta… Ő viszont nem adta fel, próbálkozott fáradhatatlanul. Néha sikerült is átlendülnie a nem túl magasan elhelyezett lécen.

Ilyenkor öröm járta át, ő bizony nem fogja feladni, addig fog próbálkozni, amíg meg nem tanulja.

Szinte hulla fáradtra ugrálta magát, tele volt kisebb sérülésekkel, mire befejeződött a fárasztó edzés.

A folyosón, az öltözőbe kissé bicegősen sietve váratlanul megpillantott egy fiút. Számára ismeretlen volt, eddig még sohasem látta, ebben teljesen biztos volt. Valami új diák lehet, aki most vette fel a tornát az órái közé, gondolta. A fiú arca nem volt szép, első látásra még vonzó sem, de áradt belőle a belső kiegyensúlyozottság. Peckesen, magabiztosan ment a folyosón. Láthatóan sietett valahová. Linda nem szokta nézegetni a fiúkat, most mégis megfordult utána, mikor elhaladtak egymás mellett, hátulról is jól megnézte, hogy megjegyezze magának. Innen is feltűnően jól látszott a magabiztossága, kiegyensúlyozott, határozott és gyors járása. Ez vajon ki lehet? – gondolta magában. Az öltözőben elég nehézkesen vetkőzött le a zuhanyozáshoz, utána óvatosan felvette az utcai ruháját, és a lábát húzva elindult a tantermek felé. Mára nem volt több edzése, csak elméleti órák.

A következő órája sporttörténet volt. Ez volt az egyik kedvence. Ezen végighaladtak az ókori Egyiptom sportjától a görögön, rómaiakon és a középkoron át, egészen az újkori sportokig. Most éppen a középkor sötét, de számára mégis érdekes világánál tartottak. Természetesen a lovaglás, a vadászat, és a szegényebb rétegek labdajátékai voltak a meghatározó területek. Irigyelte az akkori embereket, hogy mennyi fantáziájuk volt, hogy még ezeket is kitalálták az akkori zárt, kötött világukban, hogy mozgást, kikapcsolódást találjanak maguknak. Jegyzetelt és figyelt szorgalmasan.

Nagyon tetszett neki a tanáruk nyílt, vidám, ennek ellenére komoly előadásmódja. Sokat tanult tőle, mind az ismeretek terén, mind az átható emberi mivoltából. Ezután számára unalmasabb, elméletekkel teli, nehezebb órái voltak. Elmúlt ez a nap is, a tanulástól és a sérülésétől fáradtan ért haza. Kissé meggyötörten vágyott a pihenésre, csak úgy ruhástól ledőlt az ágyára és hosszan várt a megnyugvásra. Ma még egy jó beszélgetésre sem volt ideje, de nem volt ebben számára semmi újdonság, általában így teltek a napjai. Mikor Mary kicsit zajosan megérkezett, nehézkesen ült fel az ágy szélére, úgy kérdezte.

– Szia, Mary! Milyen napod volt? Nekem elég szörnyű. Nem elég a rengeteg tanulás, még a bokám is meghúzódott, tele vagyok az esések nyomaival. Azt a hülye magasugrást egyszerűen nem tudom megtanulni – köszöntötte Linda.

– Mi történt már megint? Tudom, hogy elég régen problémád van vele – válaszolta Mary.

– Egyszerűen nem tudom megtanulni a megfelelő elrugaszkodást. Vagy a cipőm esik le, vagy még a bokám is meghúzódik. Ki kellene próbálnom egy másik cipőt. Látom, a tied nagyon jónak tűnik, elég szoros, a bokádat is tartja. Kipróbálhatom?

– Természetesen! Lekapom, próbálgasd nyugodtan! Lépegess benne, nézzük, hogy mennyire bírja a lábad! Neked nagyon fontos a jó cipő, hiszen szinte mindegyik sporthoz más a legjobb. Nike, szerintem ez a legjobb márka a piacon.

Linda felvette a cipőt, gondosan és erősen megkötötte.

– Nekem egy kicsit nagy, de igen jónak tűnik. Azt hiszem, én is vásárolok egy hasonlót, hátha beválik. De nagy segítség lenne! – mondta Linda, és szorgalmasan próbálgatta Mary cipőjét.

– Akkor menj és vásárolj egyet! Tudok is városban egy jól ellátott cipőboltot, el is kísérlek.

– Köszi! Mikor lesz rá időd?

– Nekem a holnap jó, egész laza napom lesz – mondta Mary.

– Rendben, akkor keresek én is egy szabad időszakot, és menjünk el együtt!

Miután ezt megbeszélték, lázasan igyekeztek kiválasztani a mindkettőjüknek megfelelő időpontot.

Végül a holnap ebédidő utáni időben állapodtak meg, úgy két óra körül.

Másnap kettőkor találkoztak, és már indultak is be a városba. Mary rutinosan vezette Lindát, neki már ismerős volt az üzlet. Ott először megkeresték a Nike részlegét, majd Linda elkezdte a nézegetést, és kritikus szemmel válogatott a lehetőségek között. Miután talált néhány neki megfelelő

modellt, elkezdte próbálgatni őket. Kifogása, megjegyzése természetesen mindig volt, de tökéletes cipő egyszerűen nem létezik.

– Hát, csinosnak csinos mindegyik, de most nem az a fontos, hanem a megfelelőség. A sporthoz hihetetlenül fontos egy jó cipő!

– Szerintem mindegyik nagyon jó, de ezt most neked kell eldönteni. Keresgélj csak nyugodtan, én várok türelmesen! – mondta Mary.

Találtak is egy jónak tűnő, kifejezetten magasugráshoz tervezett darabot.

– Talán ez lesz a legmegfelelőbb – mondta Linda, és már döntött is.

A pénztárnál megköszönték a figyelmes, segítőkész kiszolgálást, és már indultak is vissza az egyetemre. Linda elégedetten nézegette, tanulmányozta az új darabját, bizakodással telve tértek vissza a szobájukba. Ott aztán újra felvette, járkálgatott benne, próbált ugró mozdulatokat tenni, végül megjegyezte, hogy jó vásárt csináltak. A cipőt gondosan a helyére tette, de a régit még nem dobta ki. Ki tudja, mit hoz a jövő? Ezután visszaindultak az oktatási épületbe. A tanulás után, csak este találkoztak újra. Linda már el is határozta, hogy holnap a szabadidejében megy és kipróbálja.

Másnap a délelőtti órák után gyorsan lesietett a tornaterembe, és megkezdte magányos gyakorlását. A cipő gondos felvétele után elindult ugrálni a léc felett. A cipője jó szoros volt, passzos, és egyáltalán nem járt ki belőle a lába. Így első látásra igen jónak tűnt. Odamant az ugróléchez, felhelyezte, de nem magasra, hogy először csak az elrugaszkodásokat próbálja. Nekifutott, inkább lassan, mint gyors rohammal, és a tanultak szerint ellendült. Meglepően jól sikerült az első

próbálkozása, nem esett le a cipője, szépen fogta a lábát, sőt, még meg sem húzódott. Az átlendülése jó magasan, szépen és eredményesen sikerült. Elégedetten figyelte a lécet, amely meg sem rezdült, magasan fölötte suhant át. Örült a sikerének, elégedett volt magával, közben újra megnézte az új cipőjét, igazított még rajta, aztán felkészült a következő rohamra. Ez is sikerült. Hálásan gondolt Maryre, akitől az új cipő ötletét elleste. Tett még vagy tíz próbálkozást, de a kis magasság miatt a léc meg sem rezdült. Odament és emelt rajta, nem sokat, ez még messze volt az elvárt szinttől. A

kísérletei rendre jól sikerültek, kezdett visszatérni az önbizalma, a magába vetett hite. A többi ugrása is jól ment, és már kezdett hinni magában, mikor az egyik ugrásnál a léc erősen megremegett. Úgy tűnt számára, hogy fog ez menni, de az átlendülés homorításán kellett még javítani. Odament az egyik zsámolyhoz, és erős gimnasztikába kezdett, hogy még ruganyosabb legyen az egész teste. Ezt hosszú ideig és kitartóan végezte; mikor már úgy érezte, hogy eléggé elfáradt és elég laza lett a teste, visszament, hogy újabb próbálkozást tegyen. Odament újra a léchez, és még magasabbra helyezte. Közben állandóan levette-felvette a cipőjét, járkált mezítláb is, állandóan kötözgette, igazgatta azt a fránya cipőt. Aztán elhatározta magát, és felkészült a következő

ugrásra, nagy rohammal indult újra neki. Az első ugrása nem sikerült, de visszament, sétálgatott, erősen koncentrált. A következő akadályt már sikerrel vette, aminek nagyon megörült. Ezek után a bemelegítések után már egyre biztosabban készült a magasabb akadályok feletti átlendülésre. A kitartása meghozta az eredményt, és az alapszintet már magasan vitte át. Ezekkel már egyre könnyebben és magabiztosan boldogult. A cipője is meglepően jól viselkedett, nem szedett össze egyetlen sérülést sem. Aztán mára már nem emelte a magasságot, hiszen így is elégedett volt az elért eredményeivel. A biztonság kedvéért tett még jónéhány próbát, mind szinte kivétel nélkül sikeres volt. Elégedetten és lelkileg kiegyensúlyozottan hagyta el a termet. Bement az öltözőbe, és fütyörészve készült a délutáni órákra.

Hazaérve az első dolga az volt, hogy elmesélte Marynek az eredményeit.

– Képzeld, lent voltam ugrálni, és szinte mindegyik sikerült! Nagyom köszönöm az ötletedet, hogy segítettél megvenni ezt az új cipőt! Régi nagy problémámat tudtam vele megoldani, legalábbis most úgy tűnik. A cipő kiválóan viselkedett, és nézd, még egyetlen sérülést sem szedtem össze!

– Nagyon szívesen. Látod, még egy laikus is tud számodra újat nyújtani. Pedig én ehhez aztán egyáltalán nem értek, ebben te vagy a profi. Ennek ellenére veled örülök én is, menjünk és együnk valami finomat!

Gyorsan összekapták magukat, elmentek a legközelebbi menzára, ahol mindketten a számukra legfinomabb ételt választották ki.

– Még szerencse, hogy ma már nem lesz több edzésem, mert én bizony dugig ettem magam –

jegyezte meg Linda.

Ezután volt még mind a kettőjüknek egy-egy órája, elsiettek oda. „Nemszeretem” órák voltak ezek, de ők szorgalmasan figyeltek, megpróbáltak minél jobban odafigyelni. Utána gyalog, laza sétával mentek haza. Lindát teljesen átjárta a napi boldogsága, vidáman beszélgettek. Leültek egy-egy padra, úgy figyelték az erdő vadon élő állatait. Megfigyeltek egy mormotát, amely elég lassan mozogva kereste a táplálékát. Sokszor megálltak egy-egy vastagabb fa mellett, és hátukat nekidöntve próbálták kiegyenesíteni a derekukat az egész napi görnyedt ücsörgés után. Még egy új ösvényt is bebarangoltak, megpróbálták megismerni a járatlan utat. A hintáknál még játszottak egy kicsit, aztán végérvényesen elindultak haza. Otthon ledőltek a vetetlen ágyra, és talán még el is szundítottak, pihenésképpen. Ez viszont nem tarthatott sokáig, mert várta őket az esti tanulás.

Felkecmeregtek és nekiláttak a munkájuknak. A hetük további része a megszokott módon telt el.

Közben Dorian, a Linda által látott új fiú az egyetemi óráin töltötte a napjait. Nehéz szakja volt, hiszen az orvosi fakultásra járt. Most vették át erre az egyetemre, és meg kellett ismerkednie sok új helyi szokással. A régi egyetemén viszonylag könnyen vette az akadályokat, jó eredményeket ért el, ezért is ment könnyen számára az átiratkozás. Ez viszont egy komolyabb, nehezebb intézmény volt, de ő szeretett volna itt is mindenben megfelelni. Ezért is gürcölt, hajtotta magát. Szinte minden tantárgyat kedvelt, és szerette volna alaposan megtanulni őket. Nem túl szép, de sikeres diák volt, szeretett volna itt is a legjobbak közé tartozni; ő ilyen volt: kitartó és állhatatos. A fiú még csak most érkezett, de már mindenki róla beszélt, a sikeres kosárlabda eredményeiről, ezért is vette fel a testnevelést a tanrendjébe.