SZÉP
VERSEK
2023

– szemelvények –

Összeállította
Turi Tímea

A versek az alábbi lapokban jelentek meg:

Alföld, Élet és Irodalom, Eső, Forrás, Helikon, Hitel, Jelenkor, Kalligram, Kortárs, Korunk, Látó, Magyar Napló, Nincs Online, Műhely, Műút, Pannon Tükör, Parnasszus, Székelyföld, Tiszatáj, Új Forrás, Vigilia

© Magvető Könyvkiadó, 2022

A kötet szerzői

Acsai Roland
Áfra János
Ágh István
Babiczky Tibor
Balázs Imre József
Balla Zsófia
Borsi Bálint
Borsik Miklós
Buda Borbála Anna
Cseh Katalin
Darvasi László
Demeter Arnold
Domján Gábor
Erdős Virág
Falcsik Mari
Fehér Renátó
Fekete Vince
Fenyvesi Ottó
Gellén-Miklós Gábor
Gerevich András
Gergely Ágnes
G. István László
Grecsó Krisztián
Győri László
Háy János
Hevesi Judit
Imre Flóra
Izsó Zita
Kali Ágnes
Kállay Eszter
Kapecz Zsuzsa
Karácsonyi Zsolt
Karafiáth Orsolya
Kellerwessel Klaus
Keresztesi József
Kiss Anna
Kiss Judit Ágnes
Kiss Ottó
Korpa Tamás
Kőrizs Imre
Krusovszky Dénes
Kukorelly Endre
Kupihár Rebeka
Kustos Júlia
Kürti László
Ladik Katalin
Láng Orsolya
Lapis József
Lesi Zoltán
Markó Béla
Mezey Katalin
Mohácsi Balázs
Molnár T. Eszter
Nádasdy Ádám
Nagy Márta Júlia
Pál Sándor Attila
Peer Krisztián
Pollágh Péter
Sajó László
Schein Gábor
Szabados Attila
Szabó T. Anna
Szálinger Balázs
Száz Pál
Székely Szabolcs
Szijj Ferenc
Szlukovényi Katalin
Takács Zsuzsa
Terék Anna
Tóth Erzsébet
Tóth Krisztina
Vajna Ádám
Várady Szabolcs
Varró Dániel
Veszprémi Szilveszter
Vörös István
Zalán Tibor
Zsille Gábor

Gellén-Miklós Gábor

A mi szegénységünk

A mi szegénységünk

ránk jellemző szegénység volt.

Megkoptak és elszürkültek a dolgok.

Kifakult a tapéta, lepöndörödött.

Üzemi étkezdéből való, csorba tányérból

kanalaztuk a vasárnapi húslevest.

Nem a pénz hiányzott.

Hideg tárgyak között éltünk.

Apu hideg sört vett elő

a hűtőszekrényből.

A mi szegénységünk nem volt

meztelen. Kinőtt, divatjamúlt

ruhákban álldogált a szemerkélő esőben.

És egyedül anyunak volt csak esernyője.

Az állami áruházban vásárolt

barna bakfis pantallóm

nevetségesen mutatott

az osztálytársaim

márványkoptatott farmernadrágja mellett.

Becsuktuk és kinyitottuk a szemünket.

Mások ezt alvásnak nevezték.

Nekünk 50 négyzetméteres, kétszobás,

központi fűtéses álmaink voltak,

például egy új Ladáról.

(Apu ilyenkor a bárszekrényhez lépett,

és egy üveg bort vett elő.)

Megsárgult fényképeink

már az exponálás pillanatában sárgák voltak.

Öregek és ráncosak.

Lepergett róluk az idő.

Fekete-fehér évek, évszakok

jöttek-mentek.

Sokszor eltévedtek, és rossz helyre

csöngettek be.

A mi szegénységünk

a mi szegénységünk volt.

Ha kinyitottunk egy konzervdobozt,

őrá bukkantunk.

Ha belenéztünk a tükörbe,

ő bámult ránk vissza hidegen.

Velünk lakott.

Helyettünk élt.

Gergely Ágnes

Judit

Te túlnan vagy, én még előtte.

Közöttünk szól a zsoltár.

Nem hallod többé. Most tudom csak,

hogy milyen bátor voltál.

Bátor voltál. A diagnózis

latinul regulázott.

Bújtál családba, könyveidbe,

a lelked összefázott.

Látlak-e még? Adsz-e jelet majd?

Elbírod-e a titkot?

Hová lesz az endrődi ház,

a kondorosi birtok?

A pusztító emlékezés

a jövőt sírba nyomja.

A nyomdász Kner Imre halott,

vérével él a nyomda.

Te mindent tudsz már, azt is, hogy minek

harcolni, bukni, győzni.

S hogy kell a halál angyalát

szenvedve megelőzni.

Te túlnan vagy, én még előtte.

Közöttünk szól a zsoltár.

Nem hallod többé. Most tudom csak,

hogy milyen bátor voltál.

2022. január 28.

Kapecz Zsuzsa

Lány a tükörben

Öt percre leült a hátsó szobában.

Tudta, hogy nem illik, mégis menekült.

Zene, éneklés, zsongás a verandán.

Ez a vendégség remekül sikerült.

Nem volt több, öt perc. És egy keskeny pászma,

a fák lombja közt beeső lámpafény.

Csak annyit látott a szűrt félhomályban,

hogy régi holmit dobáltak szanaszét.

És fényképeket! Rengeteg régi kép,

szekrényen, ágyon egymásra zsúfoltan,

kartondobozok színültig pakoltan,

mint furcsa, félbehagyott költözködés.

Csillant a falon néha a sok üveg,

épp csak, hogy az árnyak elnyeljék megint.

Hirtelen tükörben látta önmagát,

ahogy régi énje lopva visszaint:

a lombok játéka, eső, halk zene,

épp menne már, fáradtan, fiatalon,

öt percre leül egy sötét szobában…

Hisz nincs itt tükör. Csak képek a falon.

Felállt, de a kapcsolót nem találta,

csak a sok limlom között botladozott.

Bicikli zörgött távolabb az utcán,

a kertkapura hajolt a hársfalomb.

Megbabonázva gyufáért kutatott.

Kis, ellobbanó láng maradt az élmény.

Ahogy megfordult, fáradtan, öregen,

még mindig állt az aranyrámás képnél.

Ki ez a lány vajon? Sápadt, hátradől,

a kis kalap alatt bubifrizura.

Fodros tüllruhát hord, pántos lakkcipőt.

Húszas évek, persze, kedvenc korszaka.

Ki a lány? A válasz végül is mindegy.

Mindegy a név, hely, a talányos mosoly.

Egész lénye félénk bocsánatkérés,

a tüllruha fodrán apró rózsabross.

Szál rózsát nyújt száz évből visszanézvén,

félmosolya már-már kódolt üzenet.

A falon túl a víg társaság zenél.

Csak öt perc volt. Már én is megyek.

Karafiáth Orsolya

A bál

„You want to cross your DNA
with something reptile”
R.E.M.: Hope

A bőre nem szikkadt anyaföld,

nem terméketlen, agyagos táj része.

Hú, de ronda vagyok, néz a tükörbe.

Élesztő, tojássárgája, méz.

Hüllőszem pislog a maszk mögül.

Anya arca valamire készül.

Lassan kötött a felkent massza.

Ismerlek, ezt mondja, de túl hangosan.

Egyforma minden anya s a lányaik!

Grimasz nyoma, kenődő körvonal.

Kihalsz nemsokára, suttogom.

Dinóanya, csapkod, mindent lever.

Te pikkelyes fejű, rivallt rám.

Hogy vijjogott! A karmait figyeltem.

S a karját. A lüktetés helyét.

Ér volt, tudom, emlékszem jól a vérre.

Hisz már nem élsz, mondom neki.

És megkötnek mind a mondatok.

De szép volt anya aznap este!

Fénylett a bőre, szemhéján az okker!

Miféle lény, porladnak a csontjai!

Sárkánygyík anya, testén a flitterek.

Néztem, ahogy a táncba veszne.

Ám akkor félrevonszolt.

Jól figyelj, most megállítom az időt,

mondta, és akkor az idő megállt.

Aztán szólt, most ismét jól figyelj:

hahó, nézd már, halad tovább!

Figyelj, kiáltott, megállítalak,

mellém kerülsz örökre, jó lesz.

S az időről azóta nem beszélünk.

Kellerwessel Klaus

óceán

lehet, hogy pont aközben halsz meg

miközben ezt olvasod

most még azért kételkedsz picit

ennél a sornál felnevetsz magadban

itt már enyhe szorongás fog el

a legszívesebben elolvasnád a végét

mégsem teszed

illetve mégis

csak hogy érezhesd a kontrollt

majd zavartan és kíváncsian

visszatérsz ide

lehet, hogy pont aközben

miközben ezt

vagy mást

vagy mást csinálsz

lehet, hogy olyan okok miatt

amiket a próféták és tudósok se láttak tisztán

ahogy a hangya se lát téged, amikor rálépsz

talán olyan hirtelen

hogy időd se lesz felfogni

hogy nem lesz több időd

mondják

eggyé válsz az óceánnal

de nem

csak meghalsz

lehet, hogy pont

miközben

és nem marad

aki tudná, hogy

de hátravan még néhány sor a versből

üres és repetitív és semmit nem jelent

elég idő talán megnyugodni még

élsz

élsz

élsz

ezt meg már úgyis olvastad

Kiss Anna

De megtartják a bált

Az Élet mint földből a

mag, neveli fel magát, le

földre hullik, sokasul,

elszárad, újranő, lehull.

Az élet kínálja magát,

nevel eszesből ostobát,

közös kenyéren bárkivel,

töltényen, szalmán osztozik

az árvaság telén,

felsír e fájós csillagon,

felnő a hold tején.

Győzi páros sorscsillagát,

hunyorgó mostoháit.

Holtnak világít, messze jár,

keres elveszett koronát,

nem tágít!

Hanyatlik vélünk földbe le,

gyökér lesz, tő vagy ág,

az élet, mint fényből a szál,

forogja ki magát.

Szent János havából lobog

övem, szalagom. Mások

hordják kinőtt ruháim,

csőszkunyhó, barbár illatok,

láng fölé kóvályog a dob,

babot renget, jósol szeretőt,

viháncol a nádkontyos

tető, zsebemben a marék

lószemű szilva.

Kendőcske, lúgoktól

fakó-piros, elvagyunk

felhőn, sós-paprikás kenyéren.

Megkerget a kos!

Szállunk a Körösök jegén,

szánnyomban lovasok!, kéretjük

magunkat, s titkon láng fölé

kóvályog a dob, „De megtartják a

bált”, hallom az ajtórésnél

kantusban, mezítláb, hogy

„tollasbálba” való még

személyem – s belehalok.

Szent Dávid értem hegedül a

holdban, valaki jövőt képzel épp,

irdatlan éjszakát, a vén

rejtőző őrület, üres cipő, kabát –

s elindul a holtakon át.

Mint földből a mag,

mindig újra – hadak jönnek,

vadmák, mályva ég, hívják

fegyverbe, aki él, hant alól

minden voltakat,

rendezze egybe csontjait.

Felséged, hadak jönnek

jeltelen zászlók alatt!

Mivé lesznek népei,

mind a László-legendák,

szent csontjain virrasztó

hit, viaszláng!, szél, ha őrzi a

világot, lódítja a harangokat,

fák alatt feledve a kosár.

Dédapám lovai valahonnan…!,

szokták a harcot, a halált,

sörényük vállamra lobban –

átlőttmente-szagú a szél,

Garibaldi kalapját

dobálja, Bem tábornokét,

tengeren túl bujdosók sebét

rejti gyolcsba,

örökké felnyíló sebét,

vérzik minden vitorla!,

dédapám lovai a szélből,

vadmák, mályva ég,

Isten ránk nyitja fél szemét,

s lehunyja. „Maradtok

magatokra, bolondok!,

izgága nép!” S bánja, hogy

mondta. Hisz a lélek

nyugtalan, szabad, ösztönünk

biztos, mint a vadé, kinek

homlokára leszáll a nap!

Krusovszky Dénes

Életrajzi kísérletek / Mindörökké

A bolond órásmester felnőtt-

pelenkában és hajhálóban ült kint

a háza előtt, és nyugodtan

szívta a cigarettáját,

mire észrevettem,

már nem volt rá esély,

hogy elkerüljem,

inkább felgyorsítottam,

minél előbb suhanjak el mellette,

meleg nyári nap volt,

mégis úgy emlékszem, térdig ért az avar,

de miféle nyugalom volt ez,

vagy ha nem avar volt, akkor valami más,

azelőtt soha nem láttam felnőttet pelenkában,

a hajhálót méltósággal viselte,

és volt rajta még egy szürke zokni

meg egy kopott bőrpapucs,

semmi más,

eltekertem mellette,

amilyen gyorsan csak bírtam,

és ahogy lihegve hátranéztem, láttam,

hogy tökéletesen hidegen hagyom,

reszketett az avar a járdaszélen,

vagy az reszketett,

amire ma avarként emlékszem,

már jó ideje nem szerelt órákat,

hiszen már jó ideje bolond volt,

mégis mindenki órásmesternek hívta,

úgy látszik, aki egyszer órásmester lett,

mindörökké az marad.

Ladik Katalin

Félek, hogy el fog menni

Keszthelyi Rezsőre emlékezve

vagyok azzal, hogy nem tudom,

hangozhat, ez hogyan történik,

sán hangzik, ha néha is csak,

testem, még ha sokszor

de, ó, miért is hoztam ezt most

idenyúlnak a platánok árnyékai

zen rám, kérem, egy takarót,

ersze, majd, de hadd érzékenyüljek

ozásban ugyan, de ilyenképpen,

alahogyan így, gyereket szeretnék

ersze, a rozmaringok velem, ahogyan meghal,

de nem is tudom.

dére, és a szél meg billegette a

eraszon, mellettünk, és fecskék

villanóan, föl és le, egy

és, egészen váratlanul, azt

nincs neve a tengernek,

szülődtem volna már, de éppen

am a frissen mosott fügéket a

cseppeken, ahogyan tudnak

eig, én meg attól voltam ott, hogy

ikor úgy vannak ott

a gyöngyszemek.

Lesi Zoltán

Tégla

Eljöttek hozzánk a békefenntartók.

Gépfegyver volt náluk, hogy megelőzzék

a polgári engedetlenséget. A divatos

egyenruhában szinte láthatatlanná

váltak. A békefenntartók eljöttek a városunkba,

és mi elfelejtettük meghívni őket kávéra.

Végül rálőttek a veszélyes gyerekeinkre

a játszótéren.

A tévében azt mondták, hogy én vagyok

a tettes, de nemcsak a játszótéren, hanem

az idősek otthonában, és az iskolában,

és az utcán, sőt a nagymamámat is

én lőttem le. A békefenntartók

az ujjukat a ravaszon tartva láttak engem.

Nemsokára lőttek rám is, miközben

egy színházi darabot próbáltam. Még éppen

el tudtam szaladni, de a kosztüm nehéz volt,

és elestem. Így ismerkedtem meg

a felszabadítóimmal. Elöntött a béke.

De ők nem tudták, hol vannak.

Megkérdezték, hogy ez még a hadgyakorlat

része, és hogy én is beépített ember

vagyok. Megpróbáltam megmutatni

az utat, hogyan találnak vissza

a hadgyakorlatra, de inkább az őrmester

parancsainak engedelmeskedtek.

Markó Béla

Mondattan

Fölöslegesek a képzők és ragok.

A határozók. De legfőképpen a jelzők.

Semmi haszna az értelmezésnek.

A jelző a grammatika rákfenéje.

Felold. Viszonylagossá tesz. Lágyítja

mondataidat. Vagyis féligazságok

elfogadására ösztönöz. Kis népek

menedéke a jelző. Nincsen hazájuk.

Csak elveszített haza. Vagy visszanyert

haza. Álmuk sincsen. Legfeljebb

nyugtalan álmuk. Ami nem ugyanaz.

A történelmük is milyen? Nem egyszerűen

csak történelem. Hanem vérzivataros.

Nehéz. Küzdelmes. És így tovább.

Nem folytatom. Az életünk hányféle?

Közélet. Magánélet. Nem pedig élet.

Most is csak verset szerettem volna

írni, nem kampánybeszédet. Gondoljunk

inkább a szerelemre. Annak is csupán

jelző nélkül van értelme. Nem első.

Nem új. Nem kitartó. Nem heves.

Nem csendes. Nem kései. És nem is

fel-fellobbanó. Szerelem. Ennyi.

Idővel rá kell jönnünk, hogy ez a

jelzőitől megfosztott szerelem az igazi.

Hogy a kevés a sok. A pontosítás

tévútra visz. A különbségtétel

elgyengíti a hazát, a szerelmet, de még

a verset is. Nem kellenek a jelzők.

Mondatokra sincs szükség. A kis népek

vagy a csalódott szerelmesek árnyalt

mondatokba próbálnak menekülni.

Nem akarom ezt. Ne így szeress,

ne úgy szeress, csak szeress! Jelző

nélküli hazám már úgysem lesz soha.

Életem? Halálom? Talán. Minden újabb

jelző közelebb hozza a véget. Te sem

lehetsz jó, szerelmem. És rossz sem.

Csak vagy. Erre törekszem én is.

Pollágh Péter

Afrika trafik

A trafikos özvegy, de nincs egyedül.

A vevők egymásnak adják a kilincset,

és játékmunkatársakat is mindig keresnek.

Több emelet trafik. Színváltós polcelemek.

Itt visszaváltják a törött lábú katonákat,

a piros indiánokat, a kis amerikákat,

meg a behurcolt, szurtosképű rabszolgákat;

és egyik emeleten sem sírnak,

mert a konyharonggyal takart, fehér részlegen,

a kis ispotályban jól pólyálnak,

rossz csontot is jóvá tesznek.

Itt aztán ragyognak a márkák.

Terefere keksz: Zamat kávé és kekszgyár.

Füles sapka: Vörös október vagy Május 1

ruhagyár. Színszóró szélforgók, fejkarnevál:

barkácsolt és puha pofák.

Úgy nézel ki, mint egy bajusz,

ugratják egymást a polclakók.

Nincs csont, nincs gond,

ez van a cetlin, mi díszzsebkendő gyanánt,

a napsütötte medve mellzsebéből kiáll.

Odacsempészték, míg aludt, bóbiskolt

a barna test nagy, komoly gömbje.

Pimaszok a plüssök: trafiktapasztalat.

Mocorognak a polcok, zúg az egész lelátó.

Ki lopta el a pénztárcát? A gyanú gyorsan körbejár,

és rá is hull az egyik szurkolóra,

ki szemtelenül tartja magát a legfelső páholyon.

Egy majom, egy banánszopó. Ő lesz az,

a cetlicsempész. Szőrcsomós haramia,

tolvaj, fogják meg! – A felajzott linóleumon toporgok,

és esküszöm, felképelem,

ha nem hozza le azt a kókuszbombát,

mert ma nem a naplovat kérem, nem a gyaloghalat,

ma őserdős Afrikát akarom,

fekete-sötét, csapolt vérét,

a csokoládéültetvényeket, a ventilátoros szivarszobát,

az őserős babkávéját, a csillapító kinint.

A foglyul ejtett feltalálót, Jacek Babkát,

akit csak úgy hívtam: Jajka.

Az ezüsttó kincsét, a winchesteres, elöltöltős puskát,

légiósok pofatakaró burnuszát, a néger Afrikát,

a vidám, szertelen szerecsenmosdatást.

Szabados Attila

Büntetőjogi felelősségem teljes tudatában kijelentem

hogy testsúlyom hatvanöt és hetvenöt kiló között ingadozik,

hogy két idegen nyelvet is megtanultam, de nem használom egyiket sem,

hogy életem egyik legkevésbé meghatározó mondata az volt,

mikor a rendőrnő azt mondta: apád nem szeret,

hogy nőtlen vagyok, és az is maradok,

hogy nem tudom megmondani, mennyi a pontos jövedelmem,

hogy annak ellenére, hogy fogzásom kezdetétől rágom

a körmöm, bőröm, ujjlenyomatom jól kivehető, sűrűn barázdált,

hogy sohasem éreztem még úgy a kategorizálás terhét,

mint mikor reflektorfénybe állítottak egy táblával,

hogy tizenöt évesen elsőáldoztam, és mindenki azt hitte,

csak az egyházi ösztöndíj miatt, pedig egyébként is akartam,

sőt, a gyónáskor mindent elmondtam, előtte egész éjszaka

készítettem a listát, hogy ki ne maradjon semmi,

aztán húsz üdvözlégybe került az egész, és

hogy soha nem ingott meg a hitem úgy, mint

amikor egyik szobából átvezettek egy másikba,

ahol kiderült, milyen nehezen lehet a fekete tintát lemosni a kézről,

hogy mennyi, mennyi teendőt hagy maga után egy halott,

hogy a papírmunka sohasem térül meg,

hogy az egész elvesztegetett idő csupán, még akkor is, ha

így nyugodtabban fekszik majd néhány száz kiló márvány alatt,

hogy nem választhattuk ki, milyen zene szóljon,

mert az Anyaszentegyház ízlésébe ütközik, és

végül is övék a föld, ami felett szólhatott volna, és

hogy minden, amit itt hagyott, érinthetetlen kellett volna maradjon,

mint a szentek kegytárgyai, úgy, ahogy a hagyatéki tárgyalás

előtt és a kórházban is listába szedték,

hogy életében összegyűjtött dolgainak záróköve először

annyi volt: Exitus, másszor pedig: Nincs fellebbezés,

és hogy mindent aláírtam, hogy ne is legyen soha.

Szijj Ferenc

A lépteim hangja

Megyek az utcán, és nem hallom

a lépteim hangját. Nézem, hogy rendes

cipő van a lábamon, bőrtalp, sarokvas,

spiccvas, mégse kopog, nem is nyikorog.

A kirakatban is látom magam,

igaz, úgy mutatja, hogy frakkban vagyok,

a fejemen cilinder, de nem csoda,

mert ruhaüzlet. Jön szembe egy régi iskolatársam,

megbukott, egy kertészetben dolgozik,

úgy látom, kevés híja van, hogy felismerjen,

de ekkor a nyakába ugrik egy nő, elfordítom a fejem,

továbbmegyek. Nem baj, majd egy csendes éjszakán

megpakolok féktuskókkal egy aktatáskát,

és végigfutok vele azon a régi gyalogos-felüljárón,

amely az állomásnál vezet át a sínek felett.

Veszprémi Szilveszter

Vers anyámról, aki azt hitte, örökké fog élni

Akiknek zsálya nő a kertjében, örökké élnek,

anyámnak pedig mindig szép zsályái voltak,

ragyogtak a hosszú virágok az ablaka alatt.

Úgy hitte, minden növényét egyformán szereti,

de a vakondok is tudták, a jácintsort fel lehet túrni,

a tulipánok hagymáját ki lehet lökni a földből,

a zsályához viszont nem nyúlhat rajta kívül senki.

Anyámnak a zsálya volt a szentsége,

de ezt sosem mondtuk ki, így nem is rombolhattuk le,

elképzelni pedig, hogy nem ültették őket újra,

hogy szétrágták a vakondok, hallva a költöztetőautók zaját,

nem jelent sem elégtételt, sem megnyugvást.

Butaság volna mindent a gazra kenni,

de az anyám nem tudott kijönni a zsályái közül.

A házban, ahová hazavitt, lándzsákkal vette körbe magát,

az otthonba, amit magának épített, nem követhettük.

A költözés után nem nevelt virágokat, tudta,

bálványoknak álszentség volna az áldozat.

Zsille Gábor

Bagolyfészek

Ferencesek utcája 3.

Antikvárium, tömegsír a te neved,

a Föld megannyi nemzetéből

porladnak benned a néma,

keménytáblás, enyvezett gerincű,

halhatatlannak becézett holtak,

úgy préselődnek egymáshoz,

hogy már eldőlni sem tudnak,

tömegsír, az vagy, művek

reménytelen emésztőgödre

a boldog feltámadás reménye alatt,

körülhatárolt, bizonytalan formájú

gyűjtőtábor, ahová táskákban,

koszos szatyrokban, rekeszekben

minden héten százával

érkeznek a hullák.

Banánosdobozokba zsúfolt

elárvult, dohos transzport,

házi könyvtár volt a te neved –

és hullagyáros minden költő,

minden író, műfordító.

A kötet szerzőiről

Acsai Roland (1975, Cegléd) költő, író, műfordító, gyermekirodalmi művek szerzője. Budapesten él. Legutóbbi verseskönyve: Góré (Napkút, 2022).

Áfra János (1987, Hajdúböszörmény) költő, műkritikus, az Alföld folyóirat szerkesztője. Debrecenben él. Legutóbbi kötete a Szegedi-Varga Zsuzsannával közös Termékeny félreértés / Productive Misreadings (Új Alföld Könyvek, 2020).

Ágh István (1938, Iszkáz) költő. Legutóbbi kötete: Szélcsend (Nap Kiadó, 2020).

Babiczky Tibor (1980, Székesfehérvár) költő, író. Budapesten él. Legutóbbi könyve (András Lászlóval közösen): Hajótörés szélcsendben (Kalligram, 2022).

Balázs Imre József (1976, Székelyudvarhely) költő, a Korunk folyóirat szerkesztője. Kolozsváron él. Legutóbbi verseskötete: Éjszakák a zenben (Prae, 2022).

Balla Zsófia (1949, Kolozsvár) költő, esszéíró, Budapesten él. Legutóbbi kötete: Az élet két fele (Kalligram, 2019).

Borsi Bálint (1992, Budapest) költő, műfordító, a Károli Gáspár Református Egyetem hallgatója volt.

Borsik Miklós (1986, Budapest) költő. A József Attila Kör füzeteit szerkesztette Balajthy Ágnessel. Kötete: Átoknaptár (Jelenkor, 2020).

Buda Borbála Anna (1978, Kecskemét) Lakiteleken él, a kiskunfélegyházi Tiszta Forrás Waldorf Általános Iskola, Gimnázium és Óvodában tanít művészeti tárgyakat.

Cseh Katalin (1961, Erdőszentgyörgy) költő, Kolozsváron él. Felnőtteknek és gyerekeknek szóló verseskötetei 1993 óta jelennek meg.

Darvasi László (1962, Törökszentmiklós) író, Budapesten él. Legutóbbi könyve: Az év légiutas-kísérője (Magvető, 2022).

Demeter Arnold (1998, Csíkszentkirály) tanulmányait Csíkszeredában, majd Kolozsváron végezte. 2020 óta publikál magyarországi és erdélyi lapokban. Kulturális szervezőként dolgozik.

Domján Gábor (1952, Kislőd) Veszprémben él. Két verseskötete jelent meg.

Erdős Virág (1968, Budapest) költő, író, Budapesten él. Legutóbbi könyve: könnyei (Magvető, 2022).

Falcsik Mari (1956, Budapest) költő, szerkesztő, műfordító. Legújabb verseskönyve: Azt hittem (Jelenkor, 2023).

Fehér Renátó (1989, Szombathely) költő, író, a Hévíz folyóirat főszerkesztője. Budapesten él. Legutóbbi kötete: Torkolatcsönd (Magvető, 2022).

Fekete Vince (1965, Kézdivásárhely) költő, a Székelyföld szerkesztője. Budapesten és Kézdiszentkereszten él. Legutóbbi könyve: Halálgyakorlatok (Magvető, 2022).

Fenyvesi Ottó (1954, Gunaras) a Balaton északi partján, Lovason él. Előtte az MTA VEAB szervezőtitkára volt Veszprémben, ahol több lap szerkesztőjeként is dolgozott. 1992-ben települt át Magyarországra, előtte Újvidéken élt, ahol tizenöt évig az Újvidéki Rádió lemezlovasa volt. Az Új Symposion harmadik nemzedékének tagja.

Gellén-Miklós Gábor (1973, Székesfehérvár) költő, középiskolai tanár. Legutóbbi kötete: Szálazódik szét (Napkút, 2022).

Gerevich András (1976, Budapest) költő, író, műfordító, a Budapesti Metropolitan Egyetem és a McDaniel College oktatója. Legutóbbi kötete: Légzésgyakorlatok (Kalligram, 2022). A Nem lövöm fejbe magam (PKÜ, 2022) című kortárs amerikai költészeti antológia szerkesztője és fordítója.

Gergely Ágnes (1933, Endrőd) költő, író, műfordító, Budapesten él. Legutóbbi könyve: Zsoltár női hangra (Kalligram, 2022).

G. István László (1972, Budapest) költő, műfordító, a Károli Gáspár Református Egyetem docense. Legutóbbi verseskötete: úgy felejti nyitva (Magvető, 2021). Készülő kötete, a Villanó por, 2023 őszén fog megjelenni.

Grecsó Krisztián (1976, Szegvár) író, költő, az Élet és Irodalom szerkesztője, Budapesten él. Legutóbbi könyve: Lányos apa (Magvető, 2023).

Győri László (1942, Orosháza) költő, író. Legutóbbi, gyűjteményes könyve: Aki ha voltam (Magyar Napló, 2022).

Háy János (1960, Vámosmikola) költő, író, Budapesten él. Legutóbbi könyve: Szavalóverseny (Európa, 2022).

Hevesi Judit (1990, Hódmezővásárhely) költő, szerkesztő, Regensburgban él. Legutóbbi kötete: Holnap ne gyere (Magvető, 2017).

Imre Flóra (1961, Budapest) költő, a budapesti Eötvös József Gimnázium tanára. Legutóbbi könyve: Még tart a könnyűség (Tipp Cult, 2015).

Izsó Zita (1986) költő, drámaíró, műfordító, az 1749 világirodalmi portál egyik szerkesztője. Legutóbbi kötete: Bekerített erdő (Scolar, 2022).

Kali Ágnes (1996, Sepsiszentgyörgy) szabadúszó dramaturg, költő. Kolozsváron él. Verseskötete: Ópia (Fiatal Írók Szövetsége, 2018).

Kapecz Zsuzsa (1956, Budapest) költő, író. Legutóbbi kötete: Pillantás a tengerre (Széphalom Könyvműhely, 2007).

Karafiáth Orsolya (1976, Budapest) író, költő, a Magyar Narancs szerkesztője. Legutóbbi könyve: Egymás könyve. Amikor összegyűrtük az eget (Scolar, 2021).

Karácsonyi Zsolt (1977, Arad), író, műfordító, a kolozsvári Helikon szépirodalmi folyóirat főszerkesztője. Legutóbbi kötete: Függőleges állat (Erdélyi Híradó, Szépirodalmi Figyelő, 2020.)

Kállay Eszter (1994) költő, Budapesten él, a bécsi Képzőművészeti Akadémia hallgatója volt. Kötete: Kéz a levegőben (Magvető, 2020).

Kellerwessel Klaus (1999, Kecskemét) költő, az ELTE pszichológia szakos hallgatója. Legutóbbi könyve: Hátam mögött a hulló porcelán (Magvető, 2023).

Keresztesi József (1970) költő, író, szerkesztő, Pécsen él. Gyerekeknek szóló könyveket, színpadi műveket és dalszövegeket is ír, az Új Anya zenekar tagja. Legutóbbi verseskötete: Inverz Ophelia (Jelenkor, 2019).

Kiss Anna (1939, Gyula) költő, író, drámaíró, Budapesten él. Legutóbbi kötete: Hideglelés (Kortárs, 2020).

Kiss Judit Ágnes (1973, Budapest) költő, író. Legújabb könyve: Egy nőalak szürke kontúrja (Kalligram, 2023).

Kiss Ottó (1963, Battonya) író, költő, a Bárka című folyóirat munkatársa. Gyulán él. Felnőtteknek és gyerekeknek ír. Legutóbbi könyve: A Kék Oroszlán bezár (Athenaeum, 2022).

Korpa Tamás (1987, Szendrő) költő, éveken keresztül a Fiatal Írók Szövetsége társelnökeként tevékenykedett. Legutóbbi kötete: Házsongárd live (Erdélyi Híradó Kiadó–Kalligram, 2022).

Kőrizs Imre (1970, Budapest) költő, tanár, a Műút
szerkesztője. Legutóbbi könyve: poeta.doc. Versekről prózában (Osiris, 2022).

Krusovszky Dénes (1982, Debrecen) író, költő, a Magyar Narancs újságírója. Budapesten él. Legújabb könyve: Levelek nélkül (Magvető, 2023).

Kukorelly Endre (1951, Budapest) költő, Budakalászon él. Kreatív írást tanít 1994 óta, a Magyar Író Futballválogatott alapítója, 2010-től két és fél évig az LMP parlamenti képviselője volt. Legutóbbi könyve: Istenem, ne romolj (Kalligram, 2021).

Kupihár Rebeka (1999, Eger) iskolapszichológusként dolgozik, az ELTE és a Pécsi Tudományegyetem hallgatója.

Kustos Júlia (1996, Szombathely) költő, kritikus, szerkesztő, Budapesten él. Kötete: Hullámtörő (Jelenkor, 2022).

Kürti László (1976) író, költő, tanár, A Vörös Postakocsi folyóirat szerkesztője. Mátészalkán él. Legutóbbi kötete: Apajegyek (Kalligram, 2022).

Ladik Katalin (1942, Újvidék) költő, performance-művész, Budapesten él. Legutóbbi kötete: Béranya versek (Tippcult, 2022).

Lapis József (1981, Sárospatak) könyvtárosként dolgozik a Sárospataki Református Teológiai Akadémián. Irodalomtörténész, kritikus, az Alföld és a Prae folyóiratok szerkesztője. Beszédtöredékek a halálról című első verseskötetén dolgozik.

Láng Orsolya (1987, Szatmárnémeti) író, költő, illusztrátor, filmrendező. Legutóbbi könyve: Személyes okok (Prae, 2021).

Lesi Zoltán (1982, Gyula) költő, legutóbbi verseskötete: Magasugrás (Prae, 2019). Kiállítása szerepel a müncheni NS-Dokumentációs Központ múzeumában.

Markó Béla (1951, Kézdivásárhely) költő, író, Marosvásárhelyen él. 1989-től 2005-ig a Látó folyóirat szerkesztője, ugyancsak 1989 után hosszú időn át szenátor volt a román parlamentben, két ízben a román kormány miniszterelnök-helyettese. Számos verseskönyve és gyermekverskötete, több esszé- és publicisztikagyűjteménye jelent meg, legutóbbi könyve: Zsarnokra várva (Kalligram, 2022).

Mezey Katalin (1943, Budapest) költő, író, szerkesztő. Eddig harminckét könyvet publikált, köztük válogatott verseskönyvet svéd és angol nyelven. Levelek haza című regénye 2022-ben jelent meg olaszul.

Mohácsi Balázs (1990) költő, kritikus, a Jelenkor szerkesztője, a Versum online főszerkesztője, Pécsett él. Verseskötete: hungária út, hazafelé (Jelenkor, 2018).

Molnár T. Eszter (1976, Budapest) író, biológus. Legutóbbi kötete: Hidegkút (Kalligram, 2022).

Nagy Márta Júlia (1982, Debrecen) költő, Budapesten él. Legutóbbi verseskönyve: Elígért lány (Jelenkor, 2021).

Nádasdy Ádám (1947, Budapest) költő, műfordító, egyetemi tanár, Budapesten és Londonban él. Legújabb könyve: Hordtam az irhámat (Magvető, 2023).

Pál Sándor Attila (1989, Szank) költő, író, a Forrás folyóirat szerkesztője. Szentendrén él. Legutóbbi könyve: Daloskönyv (Magvető, 2023).

Peer Krisztián (1974, Dorog) költő, Kismaroson él. Legutóbbi kötete: Bizony (Jelenkor, 2022).

Pollágh Péter (1979) költő, író, szerkesztő, mentor. A JAK-füzetek és a Prae versrovatának egykori szerkesztője. 1995-től publikál, 2008 óta szerepel a Szép versekben. Verseit eddig hat nyelvre fordították le. Ötödik verseskötete, tizenkét év szünet után, Régi voltam címmel 2022 decemberében jelent meg.

Sajó László (1956, Sátoraljaújhely) költő, Budapesten él. Legutóbbi verseskötete: Angyal a tranzitban (L’Harmattan, 2021).

Schein Gábor (1969) író, költő, az ELTE egyetemi tanára, Budapesten él. Legutóbbi kötete: Ó, rinocérosz (Magvető, 2021).

Szabados Attila (1999, Debrecen) költő, Budapesten él. A BME mesterszakos hallgatója kulturális iparágak specializáción.

Szabó T. Anna (1972, Kolozsvár) költő, író, műfordító. Budapesten él. Legutóbbi könyve: Vagyok (Magvető, 2022).

Szálinger Balázs (1978) költő, drámaíró, Keszthelyen él. Legutóbbi könyve: Koncentráció (magánkiadás, 2022).

Száz Pál (1987, Pered) író, irodalomtörténész. Pozsonyban él, a Comenius Egyetem magyar szakán tanít. Legutóbbi kötete: A tizedik kapu. A haszidizmus hatása a magyar irodalomra című monográfia (Kalligram, 2022).

Székely Szabolcs (1983, Budapest) költő, újságíró. Legutóbbi kötete: A beszélgetés története (Magvető, 2021).

Szijj Ferenc (1958, Budapest) költő, író, műfordító. Legutóbbi könyve: Ritka események (Magvető, 2022).

Szlukovényi Katalin (1977, Győr) költő, műfordító, az ELTE Anglisztika Tanszékének oktatója. Budapesten él. Legutóbbi verseskötete: Álomkonyha (Jelenkor, 2020).

Takács Zsuzsa (1938, Budapest) költő, író, műfordító. Legutóbbi könyve: Spirálfüzet (Magvető, 2021).

Terék Anna (1984, Topolya) költő, drámaíró, a budapesti Wesly Kincsei iskola pszichológusa. Legutóbbi könyve: Háttal a napnak (Kalligram–Forum, 2020).

Tóth Erzsébet (1951, Tatabánya) költő, prózaíró, esszéíró. Legutóbbi kötete: Kínai legyező (Nap Kiadó, 2021).

Tóth Krisztina (1967, Budapest) költő, író, műfordító. Legújabb könyve: Ahonnan látni az eget (Magvető, 2023).

Vajna Ádám (1994) költő, műfordító. A Hévíz, Észak és Versum online folyóiratok szerkesztője. Doktorit ír a norvég és magyar költészet politikai olvasataiból. Legutóbbi kötete: Egyébként is, mit akarhatott itt az őrgróf? (Scolar, 2022).

Varró Dániel (1977, Budapest) költő, műfordító. Legutóbbi könyve: Csütörtök, a kisördög (Jelenkor, 2019).

Várady Szabolcs (1943, Budapest) költő, műfordító, szerkesztő. Legutóbbi könyve: Válogatott versek (Bookart, 2023).

Veszprémi Szilveszter (1997, Pécs) költő, közösségszervező, slammer. Verseskötete: Helyek, ahol rám öröm vár (Prae, 2022).

Vörös István (1964, Budapest) író, műfordító, egyetemi docens. Legutóbbi könyve: Él-e még Petőfi? (Mediacom, 2023).

Zalán Tibor (1954, Szolnok) költő, író, drámaíró, dramaturg, Budapesten él. Legutóbbi könyve: Istenek az árokparton (Cédrus, 2022).

Zsille Gábor (1972, Budapest) költő, műfordító, a Magyar Napló versrovatának szerkesztője. Legutóbbi kötete: Tranzit Felvidék (Magyar Napló–Írott Szó Alapítvány, 2022).

A könyvben szereplő fotók készítői

Bezzeg Gyula (Terék Anna)

Bokros Judit (Gellén-Miklós Gábor)

Kris Ćwik / Rolling Eye Photography (Keresztesi József)

Czimbal Gyula (Mezey Katalin, Zalán Tibor, Zsille Gábor)

Debreczeni Fanni (Erdős Virág)

Deres Kornélia (Pollágh Péter)

Dragomán György (Szabó T. Anna)

Erdélyi Ádám (Borsik Miklós)

Faragó László (Grecsó Krisztián)

Fazekas Márta (Fekete Vince)

Fábián Évi (Imre Flóra)

Fátyol Anette (Korpa Tamás)

Gáspár Attila (Markó Béla)

Gerőcs Péter (Gerevich András)

Göczey Zsuzsa (Láng Orsolya)

Juhász Katalin (Kürti László)

Kaszics Bálint (Peer Krisztián)

Kelemen Kinga (Demeter Arnold)

Kis Sándor (Fenyvesi Ottó)

Kiss Anna Boróka (Kiss Ottó)

Kiss Ferenc Mátyás (Veszprémi Szilveszter)

Kiss Tibor Noé (Mohácsi Balázs)

Koronczi Endre (Karafiáth Orsolya)

Kovács Endre (Domján Gábor)

Kovács Kata (Kiss Judit Ágnes)

Kozma Zsuzsanna (Sajó László)

Kropf Attila (Tóth Krisztina)

Lukács András (Szlukovényi Katalin)

Máté Krisztián (Győri László)

Máté Péter / Jelenkor Kiadó (Babiczky Tibor, Falcsik Mari, Nagy Márta Júlia, Varró Dániel)

Medgyesi Dávid (Molnár T. Eszter)

Oláh Gergely Máté (Balla Zsófia, Lesi Zoltán, Vajna Ádám)

Soós Gáborné (Várady Szabolcs)

Stekovics Gáspár (Gergely Ágnes, Kukorelly Endre)

Szalmás Kriszta (Darvasi László)

Szentes Zágon (Karácsonyi Zsolt)

Székelyhidi Zsolt (Ladik Katalin)

Szilágyi Lenke (G. István László, Nádasdy Ádám, Schein Gábor, Szálinger Balázs, Szijj Ferenc)

Szőcs Petra (Balázs Imre József, Fehér Renátó)

Tarján Péter (Tóth Erzsébet)

Tinordi-Karvaly Bence (Kupihár Rebeka)

Vadócz Dávid (Kiss Anna)

Valiskó János (Kőrizs Imre)

Valuska Gábor (Hevesi Judit, Kállay Eszter, Kellerwessel Klaus, Krusovszky Dénes, Pál Sándor Attila, Székely Szabolcs, Takács Zsuzsa)

Vigh Levente (Áfra János)

Wavrik Gábor (Vörös István)

Jiří Zykmund (Izsó Zita)

Tartalom

A kötet szerzői

Acsai Roland

Sehonnan sehova

Gurulva szét

Áfra János

Kemény, puha

Ágh István

Hihetetlen

Helyfoglalás

Szilveszter

Babiczky Tibor

Búcsú a tengeren

Hajótörés szélcsendben

Propemptikon

Balázs Imre József

Emlékek hullámokból

Balla Zsófia

Kiáltvány

Borsi Bálint

Téli mélázó

Költöző

Borsik Miklós

Szögletes kismamák

Buda Borbála Anna

A nagymamák a nagypapák

Cseh Katalin

Táskák

Köszönöm, drága

Darvasi László

Egy vidám olvasó vidám kívánságai

Vidáman várom Kingát, aki a piacra ment

Demeter Arnold

Ami abszurd, de lehetséges

Domján Gábor

Útlezárás

Erdős Virág

Ó, magyar

Falcsik Mari

Mezei

Fehér Renátó

Másik Alexandria

Fekete Vince

E. és O.

Főnix

Korzó

Fenyvesi Ottó

Hamvazószerda

Gellén-Miklós Gábor

A mi szegénységünk

Gerevich András

Csak háborút ne!

Téli elégia

Gergely Ágnes

Judit

A 71. zsoltár

Rekviem, 2022

G. István László

Cagn imája

Anocse papja

Grecsó Krisztián

Elég jó szülő

Ne jöjjön senki

Győri László

Csokonai Vitéz Mihály ébresztése

Háy János

Öregkori líra

Levél

Hevesi Judit

Elbocsátás

És te jól alszol?

Imre Flóra

Szerelmem, Macska úr

Ádvent macskával

Izsó Zita

A vendégség vége

Kali Ágnes

nempatrícia

Kapecz Zsuzsa

Lány a tükörben

Szeptemberi időjárás

Karafiáth Orsolya

A bál

Karácsonyi Zsolt

Nem

Kállay Eszter

szívcsap

Kellerwessel Klaus

óceán

Hódolat

Keresztesi József

A citrom

Dózsa népe

Egy mondat az adósságról

Kiss Anna

De megtartják a bált

Kiss Judit Ágnes

Purgatórium

Jóléti állam

Halloween

Kiss Ottó

Lebontják a házunk

Korpa Tamás

Piccola Italia, Str. Emil Racoviță 20.

Kőrizs Imre

Bizonyos szempont

Krusovszky Dénes

Életrajzi kísérletek / Miért a sötéttől

Életrajzi kísérletek / Mindörökké

Kukorelly Endre

Jó

Fuite de centaures

Kupihár Rebeka

bátorságpróba

ki vagy nekem

benne vagyok a korban

Kustos Júlia

Két portré

Kürti László

kávéház kedden

túlélők

női zuhanyzó

Ladik Katalin

Félek, hogy el fog menni

Egyetlen szóban

Vándorolva, suhanva el

Lapis József

Egy gyerekszoba lélegzése

Láng Orsolya

Ház, délután

Egy kirakatban lakunk

Lesi Zoltán

Tégla

Krokodil

Markó Béla

Mondattan

Csomagolópapír

Álomittas világ

Mezey Katalin

Lámpaoltásra hajnal

Nagy tudás

Mohácsi Balázs

vers amelynek a szerkesztő kérésére megváltoztattam a címét

Molnár T. Eszter

Married Love

Képzelt előadás az Albert Einstein College-ban

Emlékavatás

Nagy Márta Júlia

Azt hiszem, akik

Entrópia

Henrik nem érti a női nemet

Nádasdy Ádám

Torony, gólyahír, raktár

Általános témák

Nem mutatta senki

Pál Sándor Attila

Menyegző

Peer Krisztián

Keresett eredetiség

Pollágh Péter

Afrika trafik

Sajó László

egy nap az étel

Feltámadásballada

Schein Gábor

Tépés

Harmadnapja egyfolytában

Szabados Attila

És főleg a hőség

Büntetőjogi felelősségem teljes tudatában kijelentem

Anyám írt egy hosszúverset

Szabó T. Anna

Szól a faunhoz a nimfa

A vízinimfa dala

Szálinger Balázs

Vegyesvárosiakkal verődtem társaságba

Száz Pál

A kamillaszedő

Az ablakszárny

Székely Szabolcs

Szökés

Szijj Ferenc

A kulcs

Hamis élet

A lépteim hangja

Szlukovényi Katalin

Bölcsészkar

Klímaváltozás

Szomorú léptek

Takács Zsuzsa

A maradás szégyene

Terék Anna

Keleti

Tóth Erzsébet

Milyen ronda rendelet

Tóth Krisztina

Kaspó

Dagályóra

Vajna Ádám

1789

Ezékiel és az izzó fazék

nagyanyád a riviérán (1937, utólag színezett)

Varró Dániel

A Teremburás Öregúr

Hón

Turgenyev, a burgonya ünnepi gondolatai

Várady Szabolcs

Járkálunk

Veszprémi Szilveszter

FWP

Vers anyámról, aki azt hitte, örökké fog élni

Apám meggyilkolása

Vörös István

Rejtőzés

Ági a gép előtt

Érteni- és tennivalók

Zalán Tibor

Ukrajna

Tévedés és szégyen

Zsille Gábor

Hét főbűn

Bagolyfészek

Más világ

A kötet szerzőiről

A könyvben szereplő fotók készítői

MAGVETŐ
KÖNYVKIADÓ ÉS KERESKEDELMI KFT.
www.magveto.hu
www.facebook.com/magveto
magveto.kiado@lira.hu
Felelős kiadó Dávid Anna

Felelős szerkesztő Turi Tímea
Kézirat-előkészítő Balogh Emerencia
Korrektor Hradeczky Moni
Borító Csordás Zoltán
Művészeti vezető Pintér József
Műszaki vezető Takács Klára

Elektronikus verzió
eKönyv Magyarország Kft., 2021
www.ekonyv.hu
Elektronikus könyv Nagy Lajos

ISBN 977 058 637 823 7
ISSN 0586-3783

Felhasznált betűtípus
Noto Serif – SIL Open Font Licence