Szepes Mária

PÖTTYÖS PANNI

Zsákbamacska

Móra Könyvkiadó

Tartalom

ISMERKEDÉS A TERMÉSZETTEL

ZSÁKBAMACSKA

BITUI

A BUKÓSISAK

FÉNYSZÁLAKBÓL HORGOLT CSILLAGTERÍTŐ

ELŐSZÖR NÉZNI, AZUTÁN LÉPNI!

A FÉLSZÁRNYÚ ÓVODÁS

„EGY GYEREK NYELVÉRE NEM LEHET CSOMÓT KÖTNI”

BUNDIT NEM LEHET MEGBÜNTETNI

AZ ELFELEJTETT ZSÁKOCSKA

ISMERKEDÉS A TERMÉSZETTEL

Az óvoda udvarán napról napra dúsabb lett a játszótér növényzete. A kis mesterséges tavon most már színes műanyag csónakok, apró vitorlások ringatóztak.

Cirok Rudi gyorsan kavargatni kezdte a tó vizét egy faággal. Megkérte Bácskai Csibit, legyen szíves fújja erősen a vizet, hogy a mikrofonján át beszámolhasson rádióhallgatóinak az óriási balatoni viharról, amely fákat csavart ki tövestül, és egy csónak fel is borult a tó közepén három kisbáránnyal. A kisbárányokat kavicsok helyettesítették, amelyekkel Rudi teletömött egy pici csónakot. Bácskai Csibi feje már egészen piros volt az erőlködéstől, ahogy fújta a vizet, de a csónak nem akart felborulni. Csak megfeneklett a súlytól a sekély vízben.

– Mi lesz a kisbárányokkal, ha beleesnek a vízbe? – kérdezte Matyi Tamás nyugtalanul.

– Semmi se lesz! Mert kimentjük őket – avatkozott közbe Panni határozottan. – És már nincs is vihar, süt a nap.

Csibi valóban abbahagyta a fújást. Kifogyott a szuszból. Erősen lihegett.

– Már jön is a mentőautó! – kiáltotta Rudi a mikrofonba, azután rászólt Berényi Gabira: – Szirénázz! Jó hangosan!

Gabi néma maradt.

– Mi lesz? – nógatta Rudi. – Rikoltozz, ahogy a torkodon kifér, magasan meg alacsonyan! Olyan ijesztősen!

Gabi összeszorított szájjal rábámult, és megrázta a fejét.

– Miért nem szirénázol? – támadt rá Csibi is. Gabi feltápászkodott, és eloldalgott mellőlük.

– Gabi nem akar szirénázni! – panaszolta Panni Eszter néninek. Szerencsére Csibi addigra már újra levegőhöz jutott, és olyan nénózásban tört ki, hogy mindenki riadtan elugrott a közeléből.

– Psszt! Ne olyan hangosan! – próbálták csitítani valamennyien, de szavukat elnyomta háziszirénájuk fülrepesztő sivítozása. Végül is Eszter néni egyszerűen betapasztotta Csibi száját.

– Ha ekkora lármát csapsz, kiteszik az óvodánkat a lakótelepről! – figyelmeztette barátságosan.

– Muszáj hangosan szirénázni – magyarázta Csibi, amikor már szóhoz jutott. – Azért, hogy az autók, buszok, motorok meg teherautók mind félrehúzódjanak, hogy a mentők hamar ide tudjanak jönni! – Teljes hangerővel újra rázendített: – Nénó-nénó-nénó-nénó!

Panni váratlanul Csibi szájába nyomott egy szem cukrot. Akkor végre csend lett. Csak Gabi viselkedett egyre különösebben. Kerülte a többieket. A szőnyegre sem feküdt le a teremben. Bevonult az egyik sarokba, két nagy képeskönyvet felállított, mintha kerítés volna körülötte, és az arca elé tartott egy játék mackót. De Peti, Rudi, Csibi és Panni bekerítették, megrohamozták sarokerődjét, ledöntötték a képeskönyvakadályt, a mackót pedig kirángatták a kezéből.

– Miért nem szirénáztál? – dugta közel hozzá az orrát Csibi. – Mert lusta! – kiáltotta helyette Peti.

Panni meglepődve látta, hogy Gabi szeme megtelik könnyel, és az orra kivörösödik. Hirtelen megsajnálta.

– Ne bántsátok – mondta. – Még soha nem is próbáltál szirénázni? – kérdezte tőle.

Gabi lehajtotta a fejét.

– Hát miket próbáltál már? – bökte mellbe Csibi.

– Kukorékolni. Meg ugatni – súgta Gabi alig hallhatóan.

– Az nem érvényes! – jelentette ki Rudi. – Ugatni Bandi is tud.

Olyat kell utánozni, amit emberek csinálnak.

– A szirénázást is gép csinálja! – tört ki Gabiból. Már az egész csoport ott állt körülöttük: ugattak, kukorékoltak, utánozták az állatokat. Panni azonban nem tudott velük nevetni, s örült, amikor Eszter néni elhívta őket Gabi mellől.

A gyerekek legközelebb megint a zsendülő virágok körül foglalatoskodtak.

– Látjátok, milyen gyorsan nőnek a növények, hogyan sűrűsödik, ágaskodik a friss fű, ha ápoljátok? – kérdezte tőlük Eszter néni. – Néhány virág reggel még összecsukta a szirmait. Aludt. Most pedig felébredtek valamennyien. És figyeljétek meg a rovarokat: ott nyüzsögnek mindenütt a föld alatt, a fűben, a levegőben. A darazsak, legyek, bögölyök, szúnyogok, bolhák mérgesek, szúrósak. A sáskák veszedelmesek, mert felfalnak mindent, ami az útjukba kerül. A csótányok, százlábúak, amelyeket ki kell irtani a lakótelepekről, utálatos élősdiek. De a szitakötők szivárványos szárnya gyönyörű. A pillangók olyanok, mint a repülő virágok. A pókok valóságos szövőművészek.

– Én félek a pókoktól! – jelentette ki Hajni gyorsan.

– Pedig igen hasznosak, pusztítják a kártékony rovarokat. A pöttyös katicabogaraktól is félsz?

– Azoktól nem. Mert pöttyösek. Mint az óvodánk. És a méhektől sem félek.

– Bizony, nélkülük aligha jutnátok a finom, aranyszínű mézhez, amit annyira szerettek.

– Hohó! – kiáltott fel Peti méltatlankodva. – Ez meg milyen állat? – mutatott rá egy kis hangyára, amely a tó apró vitorlásában futkosott, mintha kiutat keresne. – Ki engedte meg neki, hogy beszálljon a mi hajónkba?

– Nem kell ahhoz engedély – mondta Eszter néni. – Dolga volt. – Nem mérges? – tudakolta Panni nyugtalanul.

– Ez a fajta senkit sem bánt, ha őt nem bántják. Valamelyik bokor alatti bolyból indult el magányosan veszélyes útjára, hogy táplálékot keressen a társainak.

– Hogy hívják? – kérdezte Matyi Tamás komolyan.

Eszter néni érdeklődve pillantott rá.

– No jó – szólt azután. – Majd elnevezzük együtt. Mondjuk úgy hívják: Hangya Bandi. Ez a tó akkora ennek a Hangya Bandinak, mint nekünk a Balaton. Azért szállt be a vitorlásba, ami valósággal hadihajó hozzá képest, hogy átjusson rajta a másik partra.

– Ez mese? – fogta meg Eszter néni karját Panni.

– Az is. De igaz is. Sok gyerek tanulhatna szorgalmat, összetartást a hangyáktól. Szüntelenül dolgozni, tenni-venni, emelni, ásni, őrölni, futkosni, tolni, fúrni, cipelni kell nekik, hogy fenntarthassák magukat.

– Szirénázni is tudniuk kell? – villant Csibi szeme Berényi Gabira. – A maguk módján igen. Különben hogyan riasztanák a hangyaboly lakóit, ha ellenség közeledik, vagy valaki megsebesült közülük? – Gabi mégse akart szirénázni, mikor a báránykák a vízbe estek! – vádaskodott Csibi.

– Valamit elfelejtesz – nézett rá Eszter néni. – Mit felejtek el?

– Azt, hogy Gabi nem hangya. Ő másképpen jelzi a veszélyt, és tévedtek, ha azt hiszitek, nem akart szirénázni. Azért kerül benneteket, mert szégyelli magát.

– Miért szégyelli magát? – firtatta Matyi Tamás.

– Mert nem tud szirénázni. Ami egyáltalában nem baj. Egész biztos sok olyan dolog van, amit ő tud, és ti nem.

– Gabi nem akar tudni semmit, mert lusta! – kiáltotta Csibi.

– Ha egyszer valami igazán felkelti az érdeklődését, egyszerre ő is tevékeny lesz. Mindenesetre most megpróbálunk valamit. Hátha Gabi szintén olyan elevenné válik tőle, mint a vitorlásban futkosó Hangya Bandi.

A gyerekek kíváncsian faggatták Eszter nénit, árulja el, mit próbálnak ki, mit fognak játszani. – Majd odabent megtudjátok!