Herczeg Ferenc

Bizánc

Tragédia három felvonásban

Olcsó eKönyvtár

Klasszikusok ekönyvben a legjobb áron

olcsoekonyvtar.hu

≡

SZEMÉLYEK

Konstantin császár

Iréne császárné

Demeter nagyherceg

Tamás nagyherceg

Olga nagyhercegnő

A pátriárka

Notarasz Lukács

fővezér-cézár

Spiridion

udvari főkamarás

Leonidász

Spárta címzetes ura

Laszkarisz

tengernagy

Lizánder

udvari költő

Krátesz

udvari bölcs

Zenóbia

palotahölgy

Giustiniani Giovanni

genovai zsoldoskapitány

Herma

Ahmed kán

török követek

Lala Kalil

Anna

udvarhölgyek

Zoe

Matteo

genovai zsoldosok

Folko

Nerio

Dukasz

népszónok

Korax

népies író

Murzafosz

Egy kalmár

Nagyhercegi gyermekek; udvari urak és hölgyek;
papok; genovai zsoldosok; palotaőrök; rableányok; apródok;
a bizánci népből való férfiak és nők; török hóhérok.

Történik Bizáncban; a császári trónteremben, 1453. május 29. napján.

Első felvonás

(Trónterem a bizánci császári palotában. A terem hatalmas, ünnepies és minden pompája mellett komor benyomást tesz. A falak és faloszlopok alul márvánnyal, fölül arany-alapú mozaikképekkel vannak borítva. A képek a bizánci művészet első korából valók, tehát mereven stilizáltak és vallásos vonatkozásúak. A terem hátsó falán három, boltíves nagy ajtónyílás van, amely az egy lépcsőfokkal magasabban fekvő árkádos folyosóra vezet. A folyosó túlsó falán, három nagy ablaknyíláson át le lehet látni a városra. A város látképe a kupolák, oszlopcsarnokok és palotatetők fantasztikusan összezsúfolt labirintusa, amely fölött a Hágia Szófia nagy kupolája dominál, ormán arany kettőskereszttel. A terem jobb oldalán aranyozott bronzajtó vezet a császári család lakosztályaiba. Az arany ajtóhoz egy márványlépcsőfok vezet. A terem bal oldalán van a trónemelvény. Az emelvényt két nagy arany oroszlán díszíti jobb és bal felől. A két bíboros trónszék közül az egyik (a császárnéé) kisebb, mint a másik. A trónemelvény bíborfüggönyébe stilizált arany sasok vannak hímezve. A terem sarkaiban és az ajtóoszlopok előtt nagy gyertyatartók állanak, viaszgyertyákkal. – A terem többi bútora: az I. felvonásban karosszék, amely az arany ajtó mellett áll. A II. felvonásban: több támla nélküli, kis bíborszék a császári család tagjai számára. A III. felvonásban: aranyozott kis íróasztal. Négylábú alacsony asztalka, a lapba mélyített téntás tülökkel és bíborszínű lúdtollakkal.)

(Reggeli verőfény. A szín egy ideig üres marad. A távolból tompa harci zaj és ágyúzás.)

Első jelenet

(Folko, majd Matteo, Nerio és több genovai zsoldos)

(Hátul jobbról behozzák a súlyosan sebesült Matteót.)

FOLKO Ide, ide!

NERIO Tegyük le, különben meghal a kezünk alatt.

FOLKO (a földre teríti köpenyegét) Ide!

(Matteo fájdalmasan hörög.)

NERIO (föléje hajol) Hogy vagy, Matteo uram?

MATTEO Szomjazom!

FOLKO Ihol a butykosom. Refosco van benne, hazai! (Megitatja.)

NERIO (körülnéz.) Valami felcser kéne meg egy szalmazsák …

FOLKO Pszt! Szólni akar!

MATTEO (megfogja Folko kezét) Ha téged egyszer elvisz az ördög, kívánom: álljon melletted is egy hű cimbora, ki útravalóul ad egy korty bort.

FOLKO Hogy vagy, hadnagy uram?

MATTEO Mint utasember, aki nem tudja, hol köt ki a hajója: a paradicsomban vagy a pokolban … A kezedet, vitéz Nerio …

Második jelenet

(Előbbiek, Spiridion)

SPIRIDION (főkamarási díszben az arany ajtón belép) Miféle felségsértő csőcselék ez? Már a szent palotába is betolakodik a genovai zsoldosnép arcátlansága? (Hátraszól.) Palotaőrök! Hej, palotaőrök!

FOLKO Hallod, hogy ugat a bizánci kutya?

NERIO Hallgass, ez nagy úr!

FOLKO Ha úr is, nem nagyobb a császárnál! (Spiridionhoz.) Konstantin császár parancsolta, hogy a palotában ápoljuk sebesült vitézeinket. Érted? Konstantin császár!

Harmadik jelenet

(Előbbiek, több fényes fegyverzetű palotaőr)

SPIRIDION A császár? Csak így, kurtán-furán a császár? Miért nem nevezed mindjárt Konstantin komádnak ő császári szent felségét? (A palotaőrökhöz.) Kergessétek ki a felségsértő hadat, a császárné őfelsége minden pillanatban itt lehet, már közeledik az udvari zenepróba órája …

FOLKO (a közeledő palotásokhoz) Vissza, ti parádés rongyok!

NERIO (Matteo fölé hajlik) Matteo uram!… Nem lélegzik! Meghalt!

FOLKO Vitéz Matteo!

SPIRIDION Vigyétek, vigyétek, a vére bemocskolja a padlót!

FOLKO (mialatt társai fölemelik és elviszik a holttestet) Öt arany zsoldért eladta a bőrét – a császár ma is még adósa vele … No, gyerünk!

(Spiridion kivételével mind el. A harci zaj szűnik.)

Negyedik jelenet

(Spiridion, majd Laszkarisz)

SPIRIDION Mily durva nép! (Ijedten.) Irgalmas atyám, azalatt tán már el is kezdődött a kis fogadás! (Az arany ajtó kulcslyukán hallgatódzik.)

LASZKARISZ (hátul belép) Megint holttest? Piha! Az ember már egyebet se lát a városban … (Észreveszi Spiridiont.) Kegyelmes főkamarás uram.

SPIRIDION Lám, az én drága, ifjú Laszkarisz barátom! Köszöntelek új méltóságodban, császári tengernagy!

LASZKARISZ (léhán nevetve) Keresztapám, a nagyherceg mindenáron azt követelte, hogy vállaljak hivatalt, és bár soha életemben nem ültem más hajón, mint az Aranyszarv kompján, tegnap óta admirális vagyok.

SPIRIDION A ruhád igen ízléses, és jól illik hozzád. Ha nincs terhedre a kérdésem: a várfalról jössz?

LASZKARISZ Nem mehettem ma ki, kissé gyöngélkedtem.

SPIRIDION Megijesztesz!

LASZKARISZ Nem éppen komoly baj, de az orvosom nyugalmat és köpölyözést ajánlott.

SPIRIDION Ügyelj drága egészségedre! Nem tudod, mi hír a falakon?

LASZKARISZ Most beszéltem nagybátyámmal, a fővezérlő cézárral. Ő tegnap lemondott a méltóságáról, mert bántja a kedvezés, amelyben őfelsége a genovai zsoldosokat részesíti … Azt mondja: mindennek vége.

SPIRIDION Mohamed csak nem tört még a városba?

LASZKARISZ Még nem, kegyelmes uram. A genovai zsoldosok egy utolsó, kétségbeesett erőlködéssel visszaszorították a pogányt. De mit érnek vele? A véres kudarc csak fokozza Mohamed támadó dühét, és több rohamot már nem bír el Bizánc.

SPIRIDION Bizonyos, hogy ma éjjel vagy holnap hajnalban elesik a város … (Sóhajt.) Baj, baj. Nemde?

LASZKARISZ Igen – amint vesszük … (A távolból női kórus egyházi éneket énekel.)

SPIRIDION (fülelve) Mi panaszos hangzavar ez?

LASZKARISZ Semmi! A felséges császár parancsára apácák körülveszik a csodatévő Máriát.

(A palota ablakai alatt egy férfihang: „Vesszen a zsarnok Konstantin! Üdv a nagy Mohamednek!!” Nagy tömeg: „Éljen Mohamed!” Az éneket túlkiáltják és elhallgattatják.)

LASZKARISZ Úgy látszik, megint az antikatolikus párt tüntet … Mohamedet éltetik.

SPIRIDION A csőcselék úgy okoskodik, hogy mindegy neki, kinek fizet adót, Mohamednek-e vagy Konstantinnak, és ki tipor rajta, a török szultán vagy a görög császár. A népnek mindegy … Hát neked, ifjú barátom?

LASZKARISZ Hát neked, kegyelmes uram?

SPIRIDION Amint vesszük … (Összenevetnek.) Mit hallani ő szent felségéről?

LASZKARISZ A várfalon harcol, de katonája nincs.

SPIRIDION Szánalmas az ilyen erőtlen erőlködés!

LASZKARISZ Talán kissé nevetséges is. A görög légiók nagyobbrészt szétfutottak. A katonák polgári ruhát öltenek magukra, elássák fegyverüket, és a csapszékekben ülve várják, mit hoz a holnap. A császár parancsának már csak egy marék genovai engedelmeskedik!

SPIRIDION Pénzért mindenre kapható a genovai!

LASZKARISZ A szent császárnak különben az a különös ötlete is támadt, hogy mi, a császári tengerészek, harcoljunk a falakon, a genovai eretnekekkel egy sorban. Tengeren szívesen harcolnánk, de hát ki tehet arról, hogy őfelségének nincs már se tengere, se hajója? A felség, aki magunk közt szólva, romlott ízlésű úrnak mutatja magát, most abban leli gyermekes kedvét, hogy az antik hősöket parodizálván, öklelő kosként jár a várfalon. Tőlünk is azt kívánná, hogy vágassuk magunkat cafatokká, és temetkezzünk a város romjai alá, csak azért, hogy egykor majd valami éhenkórász krónikás azt írja róla: Konstantin hős vala! Az ember nem hinné, hogy ilyesmi lehetséges a mai, művelt korban.

SPIRIDION Sajnálatos eltévelyedése a különben fényes elméjű Konstantinnak, amely veszedelembe dönti százezrek életét és egy világhírű város sorsát. Mert lássuk csak, mit mond a logika? Bizánc nekünk hazánk, azaz lakóhelyünk. Arra való, hogy éljünk benne. A város tehát eszköz, amely az élet célját szolgálja. Hogy feláldozzuk a célt az eszköznek, a lakót a lakóhelynek, az életet a hazának: ez a logika arculütése. Mert Mohamed nagylelkű az önként hódolókkal szemben, de gyilkos a haragja, ha csökönyös és céltalan ellenállással ingerlik.

LASZKARISZ Még hagyján, ha a zsoldosokról meg a köznépről volna csak szó. De ha az ember elgondolja, hogy komoly veszedelem fenyegeti a legelőkelőbb bizánci családokat is …

Ötödik jelenet

(Előbbiek, Murzafosz, Kalmár)

MURZAFOSZ (a kalmárral hátul belép. Mély meghajlással) Te fényes ábrázatú, te nagyszívű Spiridion uram, hallgass meg kegyelemben!

SPIRIDION Csapszékké lett a szent palota, hogy kedve szerint járhatja az ilyen népség? Hej, palotaőrök!

MURZAFOSZ Méltóztasál rám tekinteni, méltóztassál megismerni, kegyelmes uram! Én vagyok, Murzafosz, a te leghitványabb, de leghívebb szolgád!

SPIRIDION Igen, te a kalmárcéh bírája vagy. Mi dolgod itt?

MURZAFOSZ Egy gyöngysort, ötszáz aranyat ér testvérek közt, egy gyöngysort bátorkodtam fényes palotádba vinni, és most leborulva esdeklek, te nagyszívű uram, fogadd kegyelmesen szegényes ajándékomat.

SPIRIDION (Laszkariszhoz) Engedj meg, hivatalos dolog. (Murzafoszhoz.) Beszélj bátran!

MURZAFOSZ Értésünkre esett, nekünk, szegény, de becsületes bizánci kalmároknak, hogy szent és mindenható császárunk, kit Isten sokáig éltessen, áruba akarja bocsátani dicső koronájának gyémántjait, hogy kifizethesse a katonák hátralevő zsoldját. Ezt hallván, hódolattal elédbe járulunk és könyörgünk: ha némi nyereséggel jár az üzlet, ne lássa hasznát az eretnek frank, hanem a hitéhez hű és császárát imádó honi kalmárság.

SPIRIDION Meg akarjátok venni a koronagyémántokat? Hát van még annyi pénzetek? Hiszen a hadiadót megtagadtátok!

MURZAFOSZ Nincs, uram! Nekem már semmim sincsen! De ötszázan egyberakták szegénységüket, hogy megmentsék a hazai kereskedelem jó hírnevét.

SPIRIDION Nos, ha a gyöngysor valóban szép, és ha még öt zacskó aranyat raktok melléje, akkor beszélünk a dologról.

MURZAFOSZ (ijedten) Öt zacskót? A főkincstáros úr őméltósága csak négyet vett a velencésektől.

SPIRIDION Fordulj hozzá, majd elválik, barátom, mire mégy vele?

MURZAFOSZ (a kalmárral tanakodva) Mondtam, a lator megnyúz élve … De adjuk meg, a gyöngyök fele úgyis hamis … (Spiridionhoz.) Meglesz, te fényes ábrázatú, te nagyszívű!

SPIRIDION Menjetek, derék emberek, és várjatok meg a palotámban.

(Murzafosz és kalmár hátul jobbról el.)

Hatodik jelenet

(Spiridion és Laszkarisz)

SPIRIDION Te ifjú vagy, de éles elméjű, és én nagy súlyt vetek a véleményedre. Abban megegyeztünk, nemde, hogy nem nézhetjük tétlenül, a boldogtalan császár hogyan veszti el önmagát és hazánkat. Szerinted mi a teendő mostani, válságos helyzetünkben?

LASZKARISZ Én tudom, mi teszek, és nem is titkolom. Beszélhet nekem most már sógorom, a főajtónálló: az éjjel mégis kiszököm a városból, és törökké leszek. Odakünn tárt karokkal fogadnak minden renegátot, és én szívesebben vagyok eleven renegát, mint fölnégyelt admirális.