Edward Prime-Stevenson

Imre:
Egy emlékirat

– részlet –

Fordította és jegyzetekkel ellátta:
BOJTI ZSOLT

Az Innovációs és Technológiai Minisztérium ÚNKP-19-3 kódszámú Új Nemzeti Kiválóság Programjának szakmai támogatásával készült.
Megjelent a Politikatörténeti Alapítvány támogatásával

Az elektronikus verzió megjelenését a Magyar Kultúráért Alapítvány támogatta

A fordítás az alábbi kiadás alapján készült
Xavier Mayne: Imre: A Memorandum
Naples, English Book-Press/R. Rispoli, 1906

Hungarian Translation, Introduction, Note on the Text, Introduction to the Appendices, Notes, Bibliography
© Bojti Zsolt, 2021

Képek
Prime-Stevenson © Courtesy and copyright of Tom Sargant
Kioszk © Fortepan/Budapest Főváros Levéltára. Levéltári jelzet: HU.BFL.XV.19.d.1.05.035

A fordítást az eredetivel egybevetette és lektorálta
Nádasdy Ádám és Ruttkay Veronika

Elektronikus kiadás, 2022
ISBN 978 963 338 505 0

Napvilág Kiadó, Budapest
www.napvilagkiado.eu

Minden jog fenntartva. Jelen könyvet vagy annak részleteit tilos reprodukálni, adatrendszerben tárolni, bármely formában vagy eszközzel – elektronikus, fényképészeti vagy más módon – a kiadó engedélye nélkül közölni.

Baricz Tamásnak

„Kimeríthetetlen örökség a múlt.”

(Edward Prime-Stevenson)

Köszönetnyilvánítás

Ezúton szeretném megköszönni Péteri Évának és Csikós Dórának, hogy segítettek a kutatásom kezdeti koncepcióit kidolgozni, és hogy azóta is nyomon követik az eredményeimet. A velük elkezdett munka nélkül nem találtam volna rá az itt fordított regényre. Felbecsülhetetlen és pótolhatatlan segítséget kaptam témavezetőmtől, Ruttkay Veronikától az egész projekt alatt. Szakmai tudása, sikerei és szerénysége példaértékű volt számomra, hogy bele merjek kezdeni a kötet elkészítésébe. Köszönöm jó barátomnak, Horváth Lajosnak, hogy bemutatott Hetényi Zsuzsának és a tanárnő által vezetett Műfordító Műhelynek, ahol a fordítás elkezdéséhez kaptam segítséget. Köszönet illeti az Eötvös Loránd Tudományegyetem Angol–Amerikai Intézetében működő Work-in-Progress műhelyvita szervezőit és résztvevőit a bevezetőm szakmai lektorálásáért. Külön köszönöm Nádasdy Ádámnak a baráti beszélgetéseket, a lektorálást, a versek fordítását és fáradhatatlan közreműködését – rengeteget tanultam tőle nyelvről, fordításról és kultúráról. A jelen kötet nem lenne teljes Tom Sargant (Brighton, Egyesült Királyság) segítsége nélkül, aki betekintést engedett nekem felbecsülhetetlen értékű magángyűjteményébe és türelmesen mérlegelte elméleteimet Edward Prime-Stevensonról. Köszönöm nagyszerű barátaimnak, hogy mindig meghallgattak, biztattak, és hogy tudtunk örülni egymás sikereinek. Külön köszönöm Kanicsár Ádámnak az odaadó támogatást. Hálás vagyok szüleimnek, hogy minden lehetséges körülményt megteremtettek számomra, hogy nyugodtan dolgozhassak a kutatásomon. Szüntelen támogatásuk elengedhetetlen volt ahhoz, hogy a jelen kötet létrejöhessen.

Köszönöm továbbá az Eötvös Loránd Tudományegyetem Bölcsészettudományi Kar Hallgatói Önkormányzat Tudományszervezési és Kutatási Pályázatán elnyert támogatást, amelynek segítségével 2018 júniusában az Imre két, 1906-os példányából dolgozhattam a londoni British Libraryben. A kutatás az Innovációs és Technológiai Minisztérium, a Nemzeti Kutatási, Fejlesztési és Innovációs Hivatal által az Új Nemzeti Kiválóság Program keretében meghirdetett „Nemzeti Felsőoktatási Kiválóság Ösztöndíj – Felsőoktatási Doktori Hallgatói, Doktorjelölti Ösztöndíj” (ÚNKP-19-3) nyílt ösztöndíjpályázata keretében támogatott, „A hungarofil amerikai zenekritikus, Edward Prime-Stevenson Imre: Egy emlékirat című (1906) regényének első magyar fordítása és kritikai igényességű kiadása” című program (ÚNKP-19-3-I-ELTE-178) keretében zajlott.

Bevezető

Ha az Olvasó nem szeretné a mű előtt megismerni a cselekmény részleteit, az alábbi bevezetőt inkább utószóként ajánlom.

A századfordulón Amerikából Európába települt író és zenekritikus, Edward Prime-Stevenson (1858–1942) 1906-ban álnéven, pár száz példányban, magánkiadásban jelentette meg Imre: Egy emlékirat című kisregényét. Ennek első magyar fordítását és kritikai igényű kiadását tartja kezében az Olvasó. A férfiak közti szerelemről szóló irodalom fontos mérföldköve ez a mű: a kutatás szerint az egyik első olyan angol nyelvű, erotikát mellőző, mégis nyíltan meleg tárgyú regény, amely harmonikusan végződik; mi több, talán ez az első olyan regény, amelyet maga a szerző nevezett meg „homoszexuális” prózaként. Nem is találunk a szövegben a korabeli hasonszőrű művekre jellemző hajmeresztő fordulatokat, rémtörténetekbe illő teremtményeket, az utcákon sokatmondóan kószáló fiatal férfiprostituáltakat, ópiumbarlangban kalandozó arisztokratákat, rendőrségi rajtaütéseket, ereszcsatornán menekülő férfiakat, vagy épp magánházak rejtekében, parfümfelhőben úszó orgiákat. Ehelyett egy viszonylag egyszerű történetet kapunk két férfi megismerkedéséről, akik a másik teste helyett egymás lélektanát térképezik fel, miközben fokozatosan nyílnak meg egymásnak, és teszik le a társadalom előtt hordott álarcukat.

A mű irodalomtörténeti jelentősége mellett szépirodalmi értékei talán eltörpülnek, a regény azonban fontos kortörténeti és „kórtörténeti” dokumentum, amely ügyesen egyensúlyoz a fikció és a valóság jelen esetben igen keskeny határán. A regény során betekintést nyerünk a férfiszerelem európai és magyarországi kultúrájába és az azt vizsgáló tudományba: az elbeszélő, Oswald egy Prime-Stevenson által kitalált szexológusnak, Xavier Mayne-nek – mint a szöveg szerkesztőjének – ajánlja fel visszaemlékezéseit. A regény így a páciens és az orvos, tágabb értelemben az alany és a tudomány hangján cáfol rá öt korabeli tévhitre (ezeket Prime-Stevenson egy másik, tudományos igényességgel megírt ismeretterjesztő munkájában sorolja fel): e tévhitek szerint a homoszexuális férfi fizikuma abnormális, erkölcse degenerált, biztosan szodomita, soha nem házasodik, ugyanakkor szexualitása heteroszexuális házassággal gyógyítható. A regényben a száraz, tudományos nyelvezethez szinte már visszatetsző önirónia és erőltetett szellemeskedés párosul, amelyek – Prime-Stevenson szerint – a társadalmi megítélés miatt lettek a homoszexuális temperamentum jellemző vonásai. A végeredmény egy olyan írásmű, amelyben az érintett elbeszélő és a tudomány eltérő beszédmódja és nézőpontja különös kölcsönhatásának következtében a személyes memoár stílusjegyei keverednek a korabeli tudományos művekre jellemző attribútumokkal.

A korszakról

A 19. század számos változást hozott a férfiszerelem megítélésében, leginkább annak testi megnyilvánulásait illetően. Ezeknek egy része mára feledésbe merült, vagy a szakirodalom homogén egységként kezeli az úgynevezett „modern homoszexuális identitás” előzményeként. Prime-Stevenson munkásságának megértéséhez azonban érdemes részletesen feleleveníteni a korabeli szexuálpolitika kérdéseit és problémáit. Az itt következő bevezető csak a Prime-Stevensont közvetlenül érintő fogalmakat és személyeket mutatja be.

Európát ebben a korszakban két ellentétes jogi felfogás osztotta meg: az egyik szemet hunyt két beleegyező felnőtt szexuális kapcsolata felett a privát szférában, míg a másik ragaszkodott a homoszexualitás büntetőjogi következményeinek fenntartásához. A homoszexualitás jogi megítélése – részben Prime-Stevenson írásai alapján – a következőképp foglalható össze. A férfiszerelmet főként szodómiaként és/vagy pederasztiaként értelmezték. Svájcban kantononként változtak a törvények: egyes területeken a homoszexualitás minden megnyilvánulását büntették, míg más területeken a köztisztesség és a kiskorúak védelme volt a kizárólagos cél (a nagykorúság definíciója is kantononként változott). Hollandiában, Belgiumban, Portugáliában, Spanyolországban és Törökországban nem szabtak ki büntetést, kivéve, ha erőszakos cselekményről, kiskorúak megrontásáról vagy közszeméremsértésről volt szó. Olaszország ezt annyival egészítette ki, hogy a szolgálatban lévő katonáknak tiltották a saját neműekkel való intim együttlétet. Norvégiában, Svédországban, Dániában és Oroszországban kettőtől tíz évig terjedő börtönbüntetéssel vagy deportálással és a polgári jogok elvesztésével büntetett a törvény. Az Osztrák–Magyar Monarchia tagállamaiban akár több év szabadságvesztéssel is sújthatták az „elkövetőt”. Enyhítő körülménynek számított azonban, ha egy pszichiáter szakember bizonyítani tudta, hogy a perbe fogott személy szexuális indíttatása veleszületett adottság következménye. Magyarországon az első magyar büntető törvénykönyv, az 1878-as Csemegi-kódex szerint egy év fegyházbüntetés járt az „elkövetőnek”.

Az egyik és talán a legfontosabb változás a francia Code Napoléon bevezetése volt a 19. század legelején. Ennek értelmében az állam nem avatkozott bele a magánszemélyek privát szférájába. Így – mivel arról nem volt rendelkezés – a két beleegyező férfi közötti szexuális viszony innentől kezdve nem számított bűncselekménynek. Azokon a német nyelvterületeken, ahol a Code Napoléont átvették, azt a későbbi törvénymódosítások ellenére is megtartották: ilyen például Baden és a Rajnától nyugatra eső területek. A poroszok fokozatos térnyerésük során saját törvényeiket akarták bevezetni, amelyek még a két beleegyező felnőtt férfi közötti szexuális együttlétet is büntették. Tették ezt annak ellenére, hogy az Északnémet Szövetség egységesített büntető törvénykönyvének előkészülete során a jogászokból és orvostudósokból álló Porosz Királyi Közegészségügyi Küldöttség azt javasolta, hagyjanak fel ennek kriminalizálásával. A porosz törvény később az Északnémet Szövetség büntetőtörvényei között, majd 1900-tól a Német Császárság egykor hírhedt 175-ös törvényeként maradt fenn. Teljes mértékben 1994-ben törölték el.

Eközben számos új szakterminus és elmélet jelent meg a témában (főként német nyelvterületen), ez pedig egy új tudományág, a szexológia megszületését eredményezte. Az egykor jogtanácsosként működő Karl Heinrich Ulrichs (1825–1895), aki 1862-ben Numa Numantius álnéven kezdett el írni az azonos neműek kapcsolatáról, a pejoratív terminusok ellen alkotta meg az Urning szót, amelyet a „férfitestbe zárt női lélek” kifejezéssel írt körül, és a jelenséget annak veleszületettségével próbálta legitimálni. 1866-ban a poroszok elfoglalták a Hannoveri Királyságot, ahol Ulrichs tartózkodott. Az általa szervezett poroszellenes tüntetések miatt kétszer is letartóztatták 1867-ben. Az első őrizetbevétel alatt házkutatást végeztek nála, és megtalálták Numa Numantius írásait. Ezután már saját neve alatt publikált a témában. Memnon (1868) című írásában már egy kibővített, alaposan kidolgozott tipológiát közöl az urningokról és a szexuális átmenetekről. Ulrichs terminusának talán legbeszédesebb próbája a hírhedt Zastrow-ügy volt. Karl Ernst von Zastrow hadnagyot 1869-ben két fiú megerőszakolásával, valamint gyilkossági kísérlettel vádolták. A hatóságok megtalálták nála Ulrichs írásait, Zastrow pedig azzal érvelt, ő nem lehet az elkövető, hiszen ő egy urning. Bár a konkrét ügyben nem foglalt állást, Ulrichs 1869-es írásaiban megerősítette, az urning nem pederaszta, fiatal fiúk helyett felnőtt, maszkulin férfiakhoz vonzódik, így nem lehet egy ilyen bűn elkövetője. A közvélemény azonban nem kért ebből a nehezen bizonyítható érvből és bosszút követelt. Zastrow-ot végül közvetlen bizonyítékok nélkül találták bűnösnek. A Zastrow ellen emelt vádban szereplő bűncselekményre rövid ideig használatos volt a hadnagy nevéből megalkotott zastrieren kifejezés is, amely tökéletesen rímelt a kastrieren (kasztrál) igével.

Ugyanebben az évben, 1869-ben írta meg Kertbeny Károly (1824–1882) a porosz hatóságnak címzett két német nyelvű röpiratát, amelyet a „homoszexualitás” szó első nyilvános megjelenéseként tartanak számon. A tévhitekkel ellentétben ezekben nem a homoszexualitás veleszületettségével kívánta legitimálni a férfiszerelmet, hanem a törvények következetlenségét próbálta bemutatni a „homoszexualitással” és a „normál szexualitással” kapcsolatban. Szerinte az utóbbi – a degenerációra való hajlam miatt – abban különbözik a „homoszexualitástól”, hogy esetenként fékezhetetlen szexuális késztetésben mutatkozik meg. Ilyen esetekben a „normál” férfiak a nők mellett képesek akár férfiakkal is aktív vagy passzív félként részt venni az aktusban, kielégületlenség esetén önkielégítéshez folyamodnak, hajlamosak bármilyen nemű gyermek molesztálására, bestialitásra, nekrofíliára és partnerük megsebesítésére a szexuális kielégülés elérése érdekében. Fontos, hogy a „normális” szó itt nem értékítélet, hanem „többségit” jelent, ahogy ez Sir Francis Galton Hereditary Genius (Öröklött lángelme, 1869) című munkájából is kitűnik, amely szerint a géniusz „abnormális”, hiszen eltér az átlagembertől. Ettől a „normálistól” különböztette meg Kertbeny a „homoszexualitást”, amelyet Ulrichs elméletével ellentétben ő nem egy férfitestben élő női lélekkel, hanem egy másféle, mindazonáltal férfias nemi vággyal magyarázott. A jog a „normál szexualitás” ellen nem lépett fel, csak a „homoszexualitás” ellen. Kertbeny érvelése szerint épp nem az utóbbi, hanem az előbbi jelentett veszélyt a társadalomra, amit például azzal érzékeltet, hogy De Sade márki (1740–1814), az erotomán-pszichopata viselkedéséről elhíresült francia író és filozófus szexuális késztetéseit a „normális szexualitás” és nem a „homoszexualitás” kategóriájába sorolta… … …

Imre:
Egy emlékirat

Szerkesztette:
Xavier Mayne

Van úgy, hogy csatatérré lesz a lélek,
vergődnek benne vágyak s szenvedélyek
megbújva a sötétben…1

Egész szívem azt lehelte: Egy kell,
s amit kerestem, megtaláltam – téged.2

…

A Barátság, amely Szerelem –
a Szerelem, amely Barátság.

Előszó

Kedves Mayne Barátom!

A következő oldalakon az életem egy fejezetét adom neked… egy olyan történést, amelyet először még neked is lehetetlennek tűnt megírnom. Ahogy önéletrajznál várható volt, a kezem alatt hosszabbra nyúlt a történet. Mentségemre legyen mondva, hogy egy bennünket mélyen érintő abszolút igazság előadása során nem könnyű a nézőpontokat (és amit a festők arányoknak neveznek) kordában tartani. De remélem, azért nem untatom az olvasót, akinek a kedvéért ezt a rejtelmes és mélységesen személyes esetet feltárom.

Tudod te, voltaképp miért neked írtam meg. Most, hogy készen itt van előttem, már nem annyira aggaszt – mint amikor elkezdtem papírra vetni –, mit gondolnak majd nyílt őszinteségéről. És mivel többször szorgalmaztad, hogy írjak arról a bizonyos témáról, amely ezen oldalak fő mozgatórugója, az merült fel bennem, nem volna-e jobb, ha – holmi személytelen tanulmány helyett – a te szerkesztői kezedre bíznám mindezt, hiszen nemcsak neked és magamnak, hanem más férfiak számára is írtam. Tehát tegyél vele, amit jónak látsz; ezzel is megszólítva minden más emberi szívet, amely lázasan dobog a tudatlanság, a korlátolt pszichológiai konvenciók és korunk hamis társadalmi erkölcse ellen – túl sok férfiszív kényszerül ebbe! Annak reményében, hogy egy tanácstalan, magányos lélek talán megnyugvást talál benne és kevésbé érzi magát egyedül ebben a talányos világban – így adom át neked ezt a feljegyzést, hogy saját belátásod szerint használd. Vedd úgy, hogy Imrétől és tőlem kapod.

Magát az elbeszélést illetően hadd jegyezzem még meg, hogy beszélgetéseinket szóról szóra, úgy, ahogy történtek, hűen adom vissza minden jelentősebb résznél; a levelezést is szó szerint fordítottam angolra.

Nem tudnám megmondani, hogy pontosan miként fogod a kéziratot megítélni, még ha rokonszenvvel olvasod is. De, ami engem illet, amikor az utolsó sorok után tollamat letettem, Platen két sorára gondoltam, amelyek a beszámolóm előrehaladtával gyakran eszembe jutottak, mint egyfajta remény, hit, meggyőződés:

Ist’s möglich ein Geschöpf in der Natur zu sein,
Und stets und wiederum auf falscher Spur zu sein?3

Vagy, ahogy a költő kérdését le lehetne fordítani:

Ha ember valaki, a természet fia,
Lehet-e mindig téves úton járnia?

Nem… én nem hinném!

Őszinte híved:

Oswald

Velencze, 19–

… „Ön beszélt a homoszexualizmusról, az emberi természet eme súlyos problémájáról, legyen bár ősi vagy mai, nemes vagy aljas, nyílt vagy rejtett: melyet soha nem tudtak elnyomni se vallások, se filozófiák, se törvények; amely egyre jobban megköveteli minden modern civilizáció figyelmét, bármennyire is vonakodnak hangot adni neki… Zavarba ejtenek a különböző aspektusai… A homoszexualizmus egy szimfónia, amely számos magasztos és hősies (mondhatni isteni) harmóniával bámulatosan veszi sorba a lélek hangnemeit; bár folyton alantas és torz hangzavarba hanyatlik vissza! … Valóban létezik most, ahogy a múltban, a hímneműek szexuális arisztokráciája? Egy misztikus, hellén Testvériség, valamiféle szuper-virilis férfi? Egy faj, amelynek nőtől sohasem lángol fel szíve; ám ha lángra kap, különös tüze éppoly buzgón vagy tisztán ég, mint a mienk? Egy szenvedélyes élite, akit a Szerelem magasabb iskolájában a mieinknél nemesebb örömökbe és fájdalmakba avattak be? – akik szánakozva és megvetéssel néznek le a szexuális közhely völgyeiben járó férfiak millióira?” …

(Magyarból.)4

I.
Álarcok

Mint érczbe a villám, vasba delej –
Czikázik egy titkos erő
Emberi szivből – emberi szívbe.
Nem szépség, bűbáj, nem erény, jog
Fonja titokban és oldja a szálat.5

(Grillparzer)

Úgy négy óra lehetett azon a nyári délutánon, amikor a derűs magyar város, Szent-Istvánhely utcáin kószáltam és céltalanul befordultam az Erzsébet-tér kávékertjébe,6 ahol a szokásos szilaj koncertjét tartotta éppen a katonazenekar. Szabad asztalt kerestem, hogy megigyak egy jegeskávét és egy órácskát a magam dolgával törődjem. Nem voltam kifejezetten feldúlt, inkább lehangolt, mert Bécsben hagyott zavaros ügyek elvarratlan szálai kötöttek még le, így nem volt most hangulatom, hogy pusztán szórakozásból másokat nézegessek.

A kioszk kertje elég zsúfolt volt.7 Egy közeli asztalnál azonban csak egyvalaki ült, hadnagyi halványkékben-barnában, egy fiatal magyar katonatiszt a híres A– Gyalogezredből. Nem olvasott, pedig volt a keze ügyében egy-két újság. A körülötte lévő zsivajnak sem szentelt sok figyelmet, mint a Szent-Istvánhelyiek általában, akik minden szabadtéri zenét figyelmen kívül tudtak hagyni. A mellette levő széken egy fölbontott levél hevert, de azzal sem törődött. Felé fordultam; a szokásos merev tisztelgések váltották egymást – miközben nem túl barátságos pillantásban részesültem egy szokatlanul ragyogó, de nem felhőtlen mogyoróbarna szempártól –, majd odaültem az asztalához a kávémmal.8 Emlékszem, azonnal észrevettem szomszédom páratlan testi szépségét és elegáns tartását, még ebben az országban is, ahol az ilyesmi a személyiség természetes adottságának számított. És valahogy az is azonnal világossá vált, hogy az enyémhez hasonló hangulatban lehet. De megvolt nekem a magam baja. Mit nekem Hecuba?9 – vagy Priamus, vagy Heléna, vagy Helénosz, vagy bárki más, amikor ennyire lehangolt az élet?

Kisvártatva azonban Roth bájos „Frau Réclame” walzerét kezdte játszani a zenekar (magyar fúvósoktól bámulatos nyugalommal),10 amely akkoriban újdonság volt és én nagyon kedveltem. Fölkeltette a figyelmemet a karmester, szerettem volna megtudni a nevét. Ránéztem az asztalszomszédomra. Éppen zsebre rakta a levelet. Elnézését kértem, erre felém fordította arcát, s feltettem a kérdést. Újra találkoztam a tekintetével – ez alkalommal arcát egészen felém fordította, már egyáltalán nem barátságtalanul –, a mindemellett feltűnően szeszélyes arcával, amely mindig olyan megnyerő és őszinte volt, ha barát vagy idegen felé fordította. És kérdésemre eme magával ragadó népre jellemző, elragadó magyar hang válaszolt;11 olyan hang, amely lassú és halk, mégis annyira világos, hogy a benne rejlő vibráló izgalommal rögtön a hallgatója szívéhez szól, már ha az érzékeny az emberi hang puszta hangzására.12 Pár közhelyet váltottunk a zenekarról, a műsorról, az időjárásról, akaratlanul is egymásra figyelve minden ok nélkül, amit éppúgy egyikünk sem tudott utólag megmagyarázni, mint ahogy azt sem tudja senki, hogy az elmének mi ez az ezerféle állásfoglalása egy első találkozó alkalmával. A közhelyek aztán igazi eszmecserévé váltak. Úgy tűnt, ez a magyar naplopótársam az erzsébet-téri kávézóban mégiscsak beszédes hangulatban volt. Ami engem illet, a világgal szembeni általános közönyöm egyszerre elfelejtődött, környezetem zajai szertefoszlottak, mogorva és önsajnáló hangulatom minden egészségtelensége feledésbe merült e dallamos nyelv bájától és e férfias, tiszta, őszinte fényű tekintettől. Hamarosan szabályos beszélgetés alakult ki köztem és az idegen között. Kezdtük a zenével (azon a nyílt úton, mely mindenféle kölcsönösségek felé vezet futó találkozások alkalmával),13 amely művészetről szomszédom sokat tudott és kimondhatatlanul még többet érzett – szóval a zenétől kezdve az egyik esztétikai kérdésről a másikra tértünk; szóba került az irodalom, a társadalmi élet, az emberi kapcsolatok, s még az emberi érzelmek is. Így aztán észrevétlen léptekkel egyre jobban afelé közeledtünk, hogy saját életünkkel és lényünkkel folytassuk. Csak akkor zavartak meg bennünket – miközben elnyúlt felettünk az a hosszú és derült délután –, amikor valami katonai vagy civil ismerőse haladt el ismeretlen társam mellett és üdvözölte. Beszéltem a szülőföldemről, s hogy mennyire elidegenedtem tőle mostanra. Felvázoltam néhányat hosszú, céltalan vándorlásaim közül, amelyeket szinte mindig egyedül tettem Közép-Európában és a Közel-Keleten, miközben egyre visszatértem hazájába. Azon kaptam magam, hogy teregetem ki előtte mindazt, amit szeretek, és azt is, amit a legkevésbé sem, ebben a világban, ahol a legtöbbünknek be kell érnie a tudattal, hogy többre vágyunk, mint amit kapunk. És cserébe anélkül, hogy akár eggyel is többet kérdeztem volna, mint ő – miközben mindkettőnket elkapott az emberi érintkezés ellenállhatatlan rejtett áramlása,14 amelyet (mint tudjuk) az olasz simpatia olyan jól kifejez: az a hirtelen bizalom, amelyről megérzéseink megsúgják, hogy mégsem adjuk, se nem vesszük oly könnyedén – nem is csekély darabot kezdtem el megismerni már találkozásunk első óráiban a pár évig Szent-Istvánhelyen állomásozó A– Honvédezred Imre von N– lajdinántjának (hadnagy) egyéniségéből.

Imre hadnagy konkrét története rendkívül egyszerű volt. Kerete ugyanaz a mindennapos élet, mint tíz katonából kilencnek. Huszonöt éves volt, egyetlen fiú gyermeke egy régi erdélyi családnak, amely szegényebb volt, mint valaha, de változatlanul igen büszke. Fiatalon még más elképzelései voltak életpályájáról. De az N– fiúk mindig is katonák voltak már Szigetvár és a mohácsi csata ideje óta. Katonák, katonák! Mindig csak katonák! Úgyhogy a Katonai Akadémián végzett. No és azóta? Jaj, hát csak a megszokott élet, a megszokott munka… pár szakmai út vidékre – előléptetés nincs, csak alacsony fizetés egy olyan országban, ahol egy tisztnek igazi úriember módjára kell élnie, ami csak zsidó uzsorásokkal folytatott bizalmas üzleti megbeszélések révén lehetséges. Felvázolta mindennapjait a laktanyákban, illetve a körletet – és a saját egyszerű kapcsolatait, amikor Szent-Istvánhelyen van. Nem lakott az övéivel, ők a város egyik távol eső részében laktak, messze a kötelezettségeitől. Láttam rajta, hogy még ha eléggé el is távolodott a család mindennapi ügyeitől, az otthoni légkör meglehetősen lehangoló volt és igencsak nyomta a lelkét. Nem is csoda! Egy ragyogó karrier elején az apja megvakult, most már csak egy megtört, ingerlékeny lelkű és testű nyugdíjas tiszt, teher mindenki számára maga körül. Az anyja egykor szép volt és gazdag. Mind a szépség, mind a gazdagság elhagyta már rég, velük együtt az egészsége is. Két nővére meghalt, kettő pedig távoli városokban, szerény kormányzati hivatalokban dolgozó hivatalnokhoz ment feleségül. Ezen a képen tagadhatatlanul több árnyék volt, mint fény. És ahogy mesélte, bizonyos következtetésekre jutottam, amelyek mindig csak egy gondolatnyival tették még inkább reménytelenné. Megéreztem a beszélő ideges viszolygását egy olyan szakmával szemben, amit önkényesen ruháztak rá. Elkaptam azt a kissé túlontúl szenvedélyes fél sóhaját egy ideálisabb mindennapi lét után, melynek képe mindig felsejlik az egyhangú országút porán át, amely sosem fog a szabadba vezetni. A gyengeség jeleit vettem észre a szokásos páncélzaton, amelyre a férfinak szüksége van, hogy a legjobbat hozza ki környezetéből, vagy csak hogy állja a sarat annak zsarnokságai ellen. Láttam a határozatlanságot, a kételkedést az élet tusáinak értelmében, a balsors érzetét nemcsak mint gátló tényezőt, de mint mentséget is. Nem puszta kíváncsiságból, hanem szimpátiából éreztem vagy sejtettem meg mindezt: amikor ránéztem, részben megértettem, hogy az alig huszonöt éves Imre von N– hadnagy homlokán miért van ott az a három-négy vonás, amely nem illett egy ilyen sugárzó archoz. Ha azonban a szükséges öniróniát is figyelembe vettem, megtaláltam életrajzában az egészséges egyensúlyt. Ezért az élet anyagi és más területein átlagosan szituált, fiatal magyar katonának könyveltem el, aki vidám természettel és jó étvággyal van megáldva, és nem fertőzte meg a ború és a túlzott önelemzés. És el ne felejtsem, hogy Imre von N– nevetését pusztán látni és hallani annyit tett, hogy az ember elfelejthette saját, egy pillanattal azelőtt még kellően siralmas hangulatát. Ragályos volt gyermeki vidámságának bája, amelynek sodró ereje ellenállhatatlan… … …

Jegyzetek

1 George Byron (1788–1824), The Corsair (A kalóz, 1814). Byront Az interszexusokban többször is a nagy urningok közé sorolja Prime-Stevenson. A hetedik fejezetben külön részt szentel Byronnak és a neki tulajdonított, 1866-ban közreadott „Don Leon” című versnek. Bár Prime-Stevenson is kételkedik abban, hogy Byron írta a verset, elképzelhetőnek tartja, hogy ez egy korai munkája. A kritikusok a művet egy ritka irodalmi példaként tartják számon, amely az általában csendesnek gondolt 1820–1860-as években felszólal a férfiszerelem mellett.

2 Byron, The Lament of Tasso (Tasso panasza, 1817).

3 August von Platen (1796–1935), Ghaselen (Gazalok, 1834).

4 Nincs további forrás megjelölve. Lehetséges, hogy ez a fiktív szerző (Oswald) vagy a fiktív szerkesztő, Mayne kiemelése a kéziratból.

5 Franz Grillparzer (1791–1872), Az argonauták (1821), Ivánfi Jenő fordítása.

6 A „kószálás” a várost járó flâneur (flangáló) alakját hívja elő, aki egyfajta „utcafilozófusként” figyeli meg környezetét és „nézeget” másokat, ami alapján általános igazságokat von le az emberi természetről. A beavatottak számára a „kószálás” az adott helyen fellelhető prostituáltak képét is előhívhatja, akikről a hírhedt korabeli pornográf regény, a The Sins of the Cities of the Plain (A síkság városainak bűnei, 1881) is ír. Az interszexusok szerint az Erzsébet téren könnyű volt olyan katonákat találni, akik pénzért árulták a testüket. Arról lehetett felismerni őket, hogy elkülönülnek katonatársaiktól.

7 Prime-Stevenson vélhetően magyarországi látogatásai előtt is értesült a Kiosk Kávéházról az általa nagy becsben tartott, Baedeker-féle útikönyvsorozat Austria (1896) című kiadványából. Baedeker két helyen is említi a kávézót, valamint a nyaranta koncertet adó katonazenekart. A kioszk neoreneszánsz épülete az 1870-es évek elején Hauszmann Alajos tervei alapján készült. Ezt az Erzsébet tér „társalgási kéjpalotája[ként]” tartották számon, ahol „meztelen alakok alatt s faragott kő erkélyre dőlve, új ivadék szürcsöl[te] a régi rossz kávét s a régi jó levegőt”. A regény megjelenésekor, 1906-ban Vágó József és Vágó László tervei alapján alakították át az épületet a Nemzeti Szalon számára. Komor Marcell 1914-ben így ír a bővítésről: „Kár, hogy e kis emléket nem konzerválta a Nemzeti Szalon, amelynek modern formái sehogyan se hozhatók összhangzásba a megmaradt részekkel. Ez a szervetlenül felemás épület mai formájában bántó és nem szorul bizonyításra, hogy e hatásért sem a kedves kis épület eredeti koncepcióját, sem Hauszmann Alajost nem lehet okolni, hanem egyedül azt a szellemet, amely a megállapodott építészeti emlék iránt kegyeletet nem ismer. Hauszmann Alajos működéséről tudomást kell vennie annak, aki a magyar képzőművészet fejlődése, históriája iránt érdeklődik.” 1960-ban az épületet lebontották, jelenleg park áll a helyén. Szép Ernő (1884–1953) a Natália című, 2008-ig kéziratban maradt, a szerző fiatalkorát feldolgozó életrajzi regényében arról mesél az elbeszélő, hogy egy idős férfi megkörnyékezte az Erzsébet téren és elhívta a Kioszkba „tízóraizni” – fél tizenkettő tájékán. A barátai csak nevettek, amikor elmesélte ezt az epizódot: „Akkor azután fölvilágosítottak: az idős úr a fiúkedvelő urak közé tartozik, az Erzsébet tér az ő fő vadászterületük; ha estefelé odamegyek, láthatok ott sétáló fiúkat, akik arra várnak, hogy a bácsik megszólítsák. Ezeket a fiúkat a járásukról megismerni. Sokáig elvihogtak még a költők asztalánál, alig bírták elhinni, hogy én még nem tudtam, miről nevezetes az Erzsébet tér” (304).

8 „Az urning anatómiájának sajátos jellemvonása – bár nem megkülönböztető jegye – a szem: valószínű, hogy inkább feltűnően ragyogó, nagy, lágyabb érzelmet és esztétikai érzékenységet fejez ki, mintsem éles és parancsoló. A katona-urningban ez a jellemvonás nem annyira szembetűnő. Az urning különösen beható pillantása egy titokzatos »adottság«, amelyről kimerítően értekeztek német pszichiáterek. Tagadhatatlan tény, hogy az urning egy futó pillantásból is gyakran megsejti egy másik urning természetét a világ minden tájékán” – írja Prime-Stevenson Az interszexusokban.

9 Utalás Shakespeare Hamletjére. A beavatott olvasó azonban Otto de Joux „Die Enterbten des Liebesglücks” (1893) című művére is gondolhat. Ez utóbbiról Prime-Stevenson legkésőbb a Jahrbuch für sexuelle Zwischenstufen 1904-es számából tudhatott. Bár bírálta de Joux stílusát, Az interszexusok hasznos olvasmányként ajánlotta laikusok számára, a mű – Prime-Stevenson szerint – roppant boldog végkifejlete miatt.

10 Louis Roth (1843–1929) Frau Reclame (1898) című balett-operettjéből.

11 Ellis szexuális impulzusmodellje szerint a testi izgatottságot előidéző hovatartozást kizárólag a négy érzéken keresztül tapasztaljuk: érintés, szaglás, hallás és látás. Az érzékek szerepében közrejátszik a természet, a kulturális különbségek és az egyéni ízlés. Ellis ezért nem gondolta jogilag szankcionálhatónak a szexuális vágyat. Oswald rajongását a magyar hang iránt is eszerint a modell szerint kell értelmeznünk, hiszen különbözik a vágy pszichopatológiai leírásaitól.

12 „Erre [Teleny] ismét a mellkasához ölelt és pár szót súgott fülembe egy ismeretlen nyelven, amely oly halk és muzikális, hogy szinte elvarázsolt” – olvassuk a Wilde-nak és körének tulajdonított Teleny (1893) című regény első fejezetének legvégén. Marc-André Raffalovich Uranisme et Unisexualité (1896) című értekezésében azt sugallja, hogy Wilde-nak köszönhetően a „művészetbarát [artistic]” és „zenekedvelő [musical]” szavakat a férfiak kódként használták apróhirdetéseikben, hogy férfi partnert találjanak.

13 „A zene – mint a művészetek egy talánya – ésszerűen párosul az urningizmussal, mint a pszichológia jelentős problémájával. Igazából egyáltalán nem tudjuk, mit »mond« a zene, amikor úgy gondoljuk, hogy »mond« valamit és ilyen-olyan »üzenete« van a számunkra. […] Ha eltekintünk a nagy zeneszerzők [Wagner és Richard Strauss] neurotizmusától, azt mondhatjuk, egyetlen más zene sem tűnik oly direkten szexuálisnak, mint a Magyar; mely csodálatosan szép ritmusában, dallamaiban és harmóniáiban. És a magyar egy különösen »szexuális« típusa a fajoknak” (Az interszexusok 395–396).

14 A korabeli ideggyógyászat több modellje vélt kapcsolatot felfedezni a zene és az idegek között: egy modell szerint az idegek a hegedű húrjaihoz hasonlítottak, egy másik szerint az idegekben lévő folyadék rezonált a zenére vagy – Galvani békakísérlete után – a zene is olyan „kisülést” és ideggyengeséget okozhatott, mint az elektromos áram. Ulrichs a szexuális vonzalmat a „mágnesesség” elve mentén, később „elektromossággal” magyarázta. A Teleny-ben is találunk leírást, amely a szexuális vonzalmat elektromos áramlatként írja le két test érintkezésénél. Prime-Stevenson itt azonban nem fizikai, hanem lélektani „rejtett áramlásról” ír.

Bibliográfia
és ajánlott olvasmányok

Szakirodalom

Austen, Roger, Playing the Game: The Homosexual Novel in America. Indianapolis, New York: The Bobbs-Merrill Company, 1977.

Bojti Zsolt, „A magyar mint alakzat a késő-viktoriánus meleg irodalomban – Adalékok a queer kultúrtörténetéhez.” In: A szubjektum színeváltozásai: A narratív, kapcsolati és testi alanyiság az irodalomban és a kultúrában. Szerk. Bollobás Enikő. Szeged: Americana, 2017. 32–44.

―, „A magyar mint alakzat a késő-viktoriánus angol meleg irodalomban és Edward Prime-Stevenson Imre című regényében.” TNTeF 7.1 (2017): 22–36.

―, „Edward Prime-Stevenson.” In: 6POFON. Műfordítás-antológia. Dolce Filologia XVI. Szerk. Hetényi Zsuzsa. Budapest: ELTE-BTK, 2017. 72–75.

―, „Magyarország mint »másik tér«: a késő-viktoriánus angol meleg irodalom szereplői és terei.” In: Árkádia 6: Építészetelméleti füzetek. Szerk. Puhl Antal – Szalai András – Valastyán Tamás. Debrecen: Debreceni Egyetemi Kiadó, 2017. 67–77.

―, „Oscar Wilde és Edward Prime-Stevenson: Meleg irodalmár férfiak a XIX. századi jog árnyékában.” In: Iustitia meghallgat: Tanulmányok a „jog és irodalom” köréből. Szerk. Bodnár Kriszta – Fekete Balázs. Budapest: MTA TK JTI, 2018. 49–64.

―, „»People do not, as a rule, believe in Vampires!«: Nineteenth-Century Sexology and »The True Story of a Vampire« by Count Eric Stenbock.” The AnaChronisT 18.1 (2018): 181–196.

―, „Erósz és Agapé: Erotextus Edward Prime-Stevenson Imre című regényének expozíciójában.” Literatura 45.2 (2019): 141–151.

―, „Slum or Arcadia? Hungary as »Other Space« in Imre by Edward Prime-Stevenson.” Hungarian Journal of English and Amerian Studies 25.1 (2019): 67–83.

Breen, Margaret S., „Homosexual Identity, Translation, and Prime-Stevenson’s Imre and The Intersexes.” CLCWeb: Comparative Literature and Culture 14.1 (2012): 1–9.

Bristow, Joseph, „Homosexual Writing on Trial: from Fanny Hill to Gay News.” In: The Cambridge Companion to Gay and Lesbian Writing. Ed. Hugh Stevens. Cambridge: Cambridge University Press, 2011. 17–33.

Cocks, H. G., Nameless Offences: Speaking of Male Homosexual Desire in Nineteenth-Century England. London: I. B. Tauris, 2003.

Cook, Matt, London and the Culture of Homosexuality, 1885–1914. 2003. Cambridge: Cambridge University Press, 2008.

Crozier, Ivan, Introduction: Havelock Ellis, John Addington Symonds and the Construction of Sexual Inversion. In: Havelock Ellis – John Addington Symonds, Sexual Inversion. 1897. Ed. Ivan Crozier. New York: Palgrave Macmillan, 2008. 1–86.

Csehy Zoltán, Szodoma és környéke: Homoszocialitás, barátságerotika és queer irányulások a magyar költészetben. Pozsony: Kalligram, 2013.

Féray, Jean-Claude – Manfred Herzer, „Homosexual Studies and Politics in the 19th Century: Karl Maria Kertbeny.” Trans. Glen W. Peppel. Journal of Homosexuality 19.1 (1990): 23–48.

Fone, Byrne R. S., „This Other Eden: Arcadia and the Homosexual Imagination.” Journal of Homosexuality 8.3–4 (1983): 13–34.

Foucault, Michel, A szexualitás története I-II-III. 1976–1984. Ford. Ádám Péter – Albert Sándor – Szántó István – Somlyó Bálint – Sujtó László. Szerk. Babarczy Eszter –Miklós Tamás. Budapest: Atlantisz, 2001.

―, „Más terekről.” 1967. Ford. Erhardt Miklós. 2004. augusztus 9. Exindex. Web.

Frankel, Nicholas, General Introduction. In: Oscar Wilde, The Uncensored Picture of Dorian Gray. [1890]. Cambridge, Massachusetts: The Belknap Press of Harvard University Press, 2012. 1–34.

Gifford, James J., Dayneford’s Library: American Homosexual Writing, 1900–1913. Massachusetts: University of Massachusetts Press, 1995.

―, Introduction. In: Edward Prime-Stevenson, Imre: A Memorandum. 1906. Peterborough: Broadview Press, 2003. 13–30.

―, Introduction to the Appendices. In: Edward Prime-Stevenson, Imre: A Memorandum. Peterborough: Broadview Press, 2003. 129–131.

Gömöry Judit, „Kioszk, Erzsébet tér: Épületleírás.” Ybl Miklós Virtuális Archívum. Web.

Healy, Philip, „Andre Raffalovich: A Biographical Note.” In: Marc-André Raffalovich, Uranism and Unisexuality. 1896. Trans. Nancy Erber – William A. Peniston. Eds. Philip Healy – Frederick S. Roden. New York: Palgrave Macmillan, 2016. 22–31.

Herzer, Manfred, „Kertbeny and the Nameless Love.” Journal of Homosexuality 12.1 (1986): 1–26.

Jenkins, Christine, „Heartthrobs and Heartbreaks: A Guide to Young Adult Books with Gay Themes.” Out/Look 3.3 (1988): 82–91.

Katz, Jonathan, Gay American History: Lesbians and Gay Men in the U. S. A. 1976. New York: Avon Books, 1978.

Kellogg, Stuart, „Introduction: The Uses of Homosexuality in Literature.” Journal of Homosexuality 8.3–4 (1983): 1–12.

Kennaway, James, „Singing the Body Electric: Nervous Music and Sexuality in Fin-de-Siècle Literature.” In: Neurology and Literature, 1860–1920. Ed. Anne Stiles. New York: Palgrave Macmillan, 2007. 141–160.

Kennedy, Hubert, „Karl Heinrich Ulrichs, First Theorist of Homosexuality.” In: Science and Homosexualities. Ed. Vernon E. Rosario. New York: Routledge, 1997. 26–45.

Kristó Gyula, Szent István király. Budapest: Neumann, 2002.

Lauritsen, John, „Edward Irenaeus Prime-Stevenson (Xavier Mayne) (1858–1942).” In: Before Stonewall: Activists for Gay and Lesbian Rights in Historical Context. Ed. Vern L. Bullough. New York: Harrington Park Press, 2002.

Leck, Ralph M., Vita Sexualis: Karl Ulrichs and the Origins of Sexual Science. Urbana: University of Illinois Press, 2016.

Leoni, Edgar [Noel I. Garde], „The First Native American »Gay« Novel: A Study.” One Institute Quarterly: Homophile Studies 9 (spring 1960): 185–190.

―, „The Mysterious Father of American Homophile Literature: A Historical Study.” One Institute Quarterly: Homophile Studies 3 (Fall 1958): 94–98.

Looby, Christopher, „The Literariness of Sexuality: Or, How to Do the (Literary) History of (American) Sexuality.” American Literary History 25.4 (2013): 841–854.

Magyar Erzsébet, „Társalkodási kertek, promenádok, mulató- és népkertek.” A Habsburg monarchia közparkjai: magánkertek és városi parkok buda-pest társas életében, 1870–1918. Doktori disszertáció. Budapest: Eötvös Loránd Tudományegyetem Bölcsészettudományi Kar, 2008.

Mason, Diane, „»That mighty love which maddens one to crime«: Medicine Masculinity, Same-Sex Desire and the Gothic in Teleny.” In: Queering the Gothic. Eds. William Hughes – Andrew Smith. Manchester: Manchester University Press, 2009. 73–88.

McDonald, Peter D., „Old Phrases and Great Obscenities: The Strange Afterlife of Two Victorian Anxieties.” Journal of Victorian Culture 13.2 (2008): 294–302.

Oosterhuis, Harry, „Richard von Krafft-Ebing’s »StepChildren of Nature«: Psychiatry and the Making of Homosexual Identity.” In: Science and Homosexualities. Ed. Vernon A. Rosario. New York: Routledge, 1997. 76–88.

Rosario, Vernon A., “Homosexual Bio-Histories: Genetic Nostalgias and the Quest for Paternity.” In: Science and Homosexualities. Ed. Vernon A. Rosario. New York: Routledge, 1997. 1–25.

Sargant, Tom, Introduction. In: Edward Prime-Stevenson, Those Restless Pilgrimages. Ed. Tom Sargant. Elysium Press, 2002.

Spector, Scott, Violent Sensations: Sex, Crime & Utopia in Vienna and Berlin, 1860–1914. Chicago: The University of Chicago Press, 2016.

Takács Judit, „The Double Life of Kertbeny.” In: Past and Present of Radical Sexual Politics. Ed. G. Hekma. Amsterdam: Mosse Foundation, 2004. 26–40.

Tobin, Robert Deam, „Kertbeny’s »Homosexuality« and the Language of Nationalism.” In: Genealogies of Identity: Interdisciplinary Readings on Sex and Sexuality. Eds. Margaret Sönser Breen – Fiona Peters. New York: Rodopi, 2005. 3–18.

―, Peripheral Desires: The German Discovery of Sex. Pennsylvania: University of Pennsylvania Press, 2015.

Tribunella, Eric L., „Between Boys: Edward Stevenson’s Left to Themselves (1891) and the Birth of Gay Children’s Literature.” Children’s Literature Association Quarterly 37.4 (2012): 374–388.

Trites, Roberta Seelinger, „Queer Discourse and the Young Adult Novel: Repression and Power in Gay Male Adolescent Literature.” Children’s Literature Association Quarterly 23.3 (1998): 143–151.

Upchurch, Charles, Before Wilde: Sex Between Men in Britain’s Age of Reform. Berkeley: University of California Press, 2013.

Wilper, James P., Reconsidering the Emergence of the Gay Novel in English and German. West Lafayette: Purdue University Press, 2016.

―, „Sexology, Homosexual History, and Walt Whitman: the »Uranian« Identity in Imre: A Memorandum.” Critical Survey 22.3 (2010): 52–68.

Wood, Janice Ruth, The Struggle for Free Speech in the United States, 1872–1915: Edward Bliss Foote, Edward Bond Foote, and Anti-Comstock Operations. New York: Routledge, 2008.

Korabeli források

Ágai Adolf, „Egy tér története.” Magyarország és a Nagyvilág (1874): 267.

Baedeker, Karl, Austria, including Hungary, Transylvania, Dalmatia, and Bosnia. Leipsic: Karl Baedeker/London: Dulau & Co., 1896.

Bloch, Iwan, Beiträge zur Aetiologie der Psychopathia sexualis. Dresden: Verlag von H. R. Dohrn, 1902.

„Books Wanted.” The Publishers’ Weekly 79 (25 Mar 1911): 1399.

― 84 (12 Jul 1913): 108.

― 90 (11 Nov 1916): 1625.

― 93 (9 Mar 1918): 834.

― 93 (23 Mar 1918): 981.

― 93 (6 Apr 1918): 1070.

― 96 (4-11-18 Oct 1919): 12.

― 98 (13 Nov 1920): 1610.

Budapesti Czim- és Lakásjegyzék 17 (1905. május – 1906. április) Budapest: Franklin-Társulat.

Carpenter, Edward, The Intermediate Sex: A Study of Some Transitional Types of Men and Women. London: Swan Sonnenschein & Co., 1908.

Ellis, Havelock, Sexual Inversion. London: Wilson & Macmillan, 1897.

―, Studies in the Psychology of Sex. 3rd ed. Vol. 2. Philadelphia: F. A. Davis Company, 1915.

Elson, Louis C., The History of American Music. New York: The Macmillan Company, 1904.

Galton, Francis, Hereditary Genius: An Inquiry into Its Laws and Consequences. London: Macmillan, 1869.

Hirschfeld, Magnus, „Das urnische Kind.” Jahrbuch für sexuelle Zwischenstufen 5.1 (1903): 47–67.

―, Die Homosexualität des Mannes und des Weibes. Vol 3. Berlin: Louis Marcus Verlagsbuchhandlung, 1914.

„Irenaeus Stevenson…” Musical Courier 43.11 (1901): 12.

Jäger, Gustav, Die Entdeckung der Seele. Zweite Auflage. Leipzig: Ernst Günther’s Verlag, 1880.

Komor Marcell, „Hauszmann Alajos.” Művészet 13.5 (1914): 241–253.

Library of World’s Best Literature. Ed. Charles Dudley Warner. Vols. 4, 7, 8, 12, 19. New York: R. S. Peale and J. A. Hill, 1896–1897.

„List of Contributors.” In: Grove’s Dictionary of Music and Musicians. Ed. J. A. Fuller. 2nd ed. Vol. 4. New York: The Macmillan Company, 1908. v–vii.

„List of Contributors.” In: Grove’s Dictionary of Music and Musicians. Ed. J. A. Fuller. 2nd ed. Vol. 5. New York: The Macmillan Company, 1910. v–viii.

„A Matter of Temperament.” Los Angeles Herald 26.60 (29 Nov 1896): 15.

„Music as the Century Ends.” Kunkel’s Musical Review 21.1 (1898): 98.

Prime, E. D. G., „Mrs. Cornelia P. Stevenson.” In: The Prime Family. Printed privately, 1888. 97–98.

Prime, Ralph E., Prime: The Descendants of James Prime. New York: Yonkers. 1895.

„Prime-Stevenson in New York…” Musical Courier 43.24 (1901): 9.

Raffalovich, Marc-André, Uranism and Unisexuality. 1896. Trans. Nancy Erber – William A. Peniston. Eds. Philip Healy – Frederick S. Roden. New York: Palgrave Macmillan, 2016.

Rare and Choice Books from the Collection of Robert Pariser with Other Libraries and Collections. New York: The Anderson Galleries, 1920.

„Recent American Fiction.” The Atlantic Monthly 64.381 (1889): 122–129. [benne a Janus kritikája]

„Recent Novels.” The Nation 45.1172 (Dec 1887): 484–486. [benne a White Cockades kritikája]

„Stevenson, Edward Irenaeus (Prime).” In: Who’s Who Among North American Authors. Ed. Alberta Lawrence. Vol 4. California: Golden Syndicate Publishing Company, 1929. 985.

„Stevenson, Edward Irenaeus Prime.” In: Grove’s Dictionary of Music and Musicians. Ed. Waldo Selden Pratt. 2nd ed. Vol. 6. New York: The Macmillan Company, 1920. 64.

„Stevenson, Edward Irenaeus Prime.” In: Herringshaw’s National Library of American Biography. Ed. Thomas William Herringshaw. Vol. 5. Chicago: American Publishers’ Association, 1914. 339.

„Stevenson, Edward Irenaeus Prime.” In: Lamb’s Biographical Dictionary of the United States. Ed. John Howard Brown. Vol. 7. Boston: Federal Book Company, 1903. 209.

Symonds, John Addington, A Problem in Greek Ethics; Being an Inquiry into the Phenomenon of Sexual Inversion, Addressed Especially to Medical Psychologists and Jurists. 1873. London: n. p., 1901.

―, A Problem in Modern Ethics; Being an Inquiry into the Phenomenon of Sexual Inversion, Addressed Especially to Medical Psychologists and Jurists. 1891. London: n. p., 1896.

Szép Ernő, Natália. [ca. 1945–]. 3. rész. Közzéteszi Vida Lajos. Holmi 20.3 (2008): 300–312.

Ulrichs, Karl Heinrich, „Satzungen für den Urningsbund.” 1865. Faksimile in: Manfred Herzer, „Karl Heinrich Ulrichs und die Idee des WhK. Zu einem unbekannten Ulrichs-Text.” Mitteilungen der Magnus-Hirschfeld-Gesellschaft 10 (Juni 1987): 36–37.

Westphal, Carl Friedrich Otto, „Die conträre Sexualempfindung, Symptom eines neuropathischen (psychopathischen) Zustandes.” Archiv für Psychiatrie und Nervenkrankheiten 2.1 (1869): 73–108.

Wier, Albert E., „Stevenson, Edward Prime.” In: Thesaurus of the Arts. New York: G. P. Putnam’s Sons, 1943. 595.

Edward Prime-Stevenson írásai

Prime-Stevenson, Edward, „A Book List for a Small Library.” The Independent 71.328 (1911): 1328–1331.

― [E. Irenaeus Stevenson], „Criticism Criticised.” The North American Review 155.433 (Dec 1892): 759–760.

― [E. Irenaeus Stevenson], „The Cuckoo and the Sparrow: The Hungarian Millenial and its Significance.” The Outlook 54.12 (1896): 504–506.

―, Dramatic Stories to Read Aloud. Florence: The Italian Mail Press, 1924.

― [E. Irenaeus Prime-Stevenson], „The Emperor of Austria.” Outlook 66.10 (1900): 567–571.

― [Irenaeus Prime-Stevenson], „Fashion in Vienna.” Harper’s Bazaar 34.4 (1901): 229–232.

―, Her Enemy, Some Friends – and Other Personages: Stories and Studies Mostly of Human Hearts. Florence: G. & R. Obsner, 1913.

― [Xavier Mayne], The Intersexes: A History of Similisexualism as a Problem in Social Life. Privately printed, ca. 1909.

― [E. Irenaeus Prime-Stevenson], „Kossuth: (1802–1902).” The Independent 54.2811 (Oct 1902): 2472–2476.

―, „Lady with the Madonna-Face, The.” In: Dramatic Stories to Read Aloud. Florence: The Italian Mail Press, 1924. 191–236. [Facsimile in photocopy in Tom Sargant Collection. Charity Registered No. 1106242. Original in collection of Raimondo Biffi, Roma.]

―, Long-Haired Iopas: Old Chapters from Twenty-Five Years of Music-Criticism. Florence: Press of the Italian Mail, 1927.

― [Edward Irenaeus Stevenson], „Madame Clerc.” In: Vignettes: Real and Ideal – Stories by American Authors. Ed. Frederic Edward McKay. Boston: De Wolfe, Fiske & Co., 1890. 91–106.

― [Irenaeus Prime-Stevenson], „A Marriage – for Love?” The Independent 52.2698 (1900): 1961–1964.

― [E. I. Prime-Stevenson], „The Political Crisis in Hungary: 1903.” The Independent 55.2852 (1903): 1803–1807.

― [E. Irenaeus Stevenson], „Representative Fiction: A Complete Course; in Separate Conferences.” [Private Collection, ca. 1898]

― [E. Irenaeus Stevenson], „The Show.” Harper’s Weekly 42.2168 (9 Jul 1898): 678. [In: War-Time Echoes: Patriotic Poems Heroic and Pathetic, Humorous and Dialectic of the Spanish-American War. Ed. James Henry Brownlee. Akron: The Werner Company, 1898. 30–31.]

― [E. Irenaeus Stevenson], „To Women not Dumb.” The North American Review 153.416 (Jul 1891): 117–118.

A fordított szövegek forrásai

Prime-Stevenson, Edward [Xavier Mayne], „Appendix A: A Categoric Personal Analysis for the Reader – »Am I at all an Uranian?« – »Am I at all an Uraniad?«” In: The Intersexes. Privately Printed, ca. 1909. 621–635.

― [E. Irenaeus Stevenson], „As the Century Ends.” The (New York) Independent 49.2544 (1897): 1137–1138.

― [Xavier Mayne], Imre: A Memorandum. Naples: English Book-Press/R. Rispoli, 1906.

― [Xavier Mayne], Imre: A Memorandum. New York: Arno Press, 1975.

―, „Madonnesca.” In: Her Enemy, Some Friends – and Other Personages: Stories and Studies Mostly of Human Hearts. Florence: Privately printed, 1913. 143–166. [The New York Public Library Digital Collections]

Raffalovich, Marc-André [André Raffalovich], „Chronique de l’unisexualité.” Archives d’anthropologie criminelle 22.164/165 (1907): 606–632. 628–630. [„Appendix G: A Contemporary Review of Imre.” In: Edward Prime-Stevenson, Imre: A Memorandum. 1906. Ed. James Gifford. Peterborough: Broadview Press, 2003. 186–188.]

Műfordítások

Dante, Isteni színjáték. 1472. Ford. Nádasdy Ádám. Budapest: Magvető, 2016.

Dickens, Charles, A Pickwick Klub. 1837. Ford. Hevesi Sándor, átdolgozta Ottlik Géza. Budapest: Európa, 1976.

Az Ezeregyéjszaka legszebb meséi. Ford. Benedek Elek – Honti Rezső. Budapest: Móra Ifjúsági Könyvkiadó, 1956.

Goethe, Johann Wolfgang von, Faust. 1832. Ford. Jékely Zoltán – Kálnoky László. Szentendre: Interpopulart, 1995.

Grillparzer, Franz, Az argonauták. 1821. Ford. Ivánfi Jenő, 1891–1892, Országos Széchényi Könyvtár Színháztörténeti Tár (OSZK SZ N. Sz. A 190), Budapest.

―, Az argonauták. 1821. Ford. Ivánfi Jenő, 1917, Országos Széchényi Könyvtár Színháztörténeti Tár (OSZK SZ N. Sz. A 190/1 és 190/4), Budapest.

La Rochefoucauld, François de, Maximák. 1665. Ford. Szávai János. Budapest: Umbria, 2004.

Platón, Az állam. Ford. Jánosy István. Budapest: Gondolat, 1988.

―, Lakoma. Ford. Jánosy István. Lakoma: A görög–latin próza mesterei. Vál. és jegyz. Simon Róbert. Budapest: Európa, 1964.

Poe, Edgar Allan, „Az Usher-ház vége.” 1839. Ford. Babits Mihály. In: Edgar Allan Poe válogatott művei. Vál. Borbás Mária – Kretzoi Miklósné. Budapest: Európa, 1981.

Prime-Stevenson, Edward [Xavier Mayne], Imre: Egy Emlékirat (részlet). 1906. Ford. Bojti Zsolt. In: 6POFON. Műfordítás-antológia. Dolce Filologia XVI. Szerk. Hetényi Zsuzsa. Budapest: ELTE-BTK, 2017.

Racine, Jean, Phaedra. 1677. Ford. Somlyó György. Szentendre: Interpopulart, 1995.

Shakespeare, William, „20. szonett.” 1609. Ford. Babits Mihály. Nyugat 9.12 (1916).

―, Hamlet. 1609. Ford. Nádasdy Ádám. Színház (Drámamelléklet) 32.10 (1999): 1–36.

―, Julius Caesar. 1599. Ford. Forgách András – Fekete Ádám. Budapest: L’Harmattan, 2015.

―, Lear király. 1606. Ford. Nádasdy Ádám. Színház (Drámamelléklet) 43.7 (2010): 1–28.

―, Rómeó és Júlia. 1597. Ford. Nádasdy Ádám. Színház (Drámamelléklet) 36.5 (2003): 1–28.

―, A velencei kalmár. Ca. 1596–1597. Ford. Nádasdy Ádám. Készült a budapesti Vígszínház és a székesfehérvári Vörösmarty Színház számára. Budapest, 2015.

―, Vízkereszt, vagy bánom is én. 1602. Ford. Nádasdy Ádám. Színház (Drámamelléklet) 39.2 (2006): 1–20.

Tennyson, Alfred, „Az ébredés.” Nappali álom. 1842. Ford. Babits Mihály. Nyugat 17.2 (1924).

Vergilius, Vergilius összes művei. Ford. Lakatos István. Budapest: Magyar Helikon, 1967.

Wilde, Oscar, Dorian Gray arcképe. 1891. Ford. Kosztolányi Dezső. Budapest: Ulpius-ház, 2007.

―, Teleny. 1893. Ford. Tandori Dezső. Szeged: Lazi, 2010.

Tartalom

Bevezető (Bojti Zsolt)

Imre: Egy emlékirat (1906)

Előszó

I. Álarcok

II. Álarcok és… – egy Arc

III. Arcok – Szívek – Lelkek

Függelék

Bevezető a függelékekhez

I. Egy teszt a kedves Olvasónak

II. Egy korabeli kritika az Imréről

III. Imre visszatér

Jegyzetek

Bibliográfia és ajánlott olvasmányok

Kiadta a Napvilág Kiadó
Budapest, 2022.
Elektronikus kiadás

A kiadásért felel
a Napvilág Kiadó ügyvezető igazgatója
Felelős szerkesztő Németh Zsófia
Felelős szerkesztő Klopfer Judit
Borító Janković Milán
Művészeti vezető Janković Milán
Elektronikus könyv Nagy Lajos

www.napvilagkiado.eu

ISBN 978 963 338 505 0

Felhasznált betűtípus:
Noticia Text – SIL Open Font Licence