AMTAK E-KÖNYVEK

JÓZSEF ATTILA VERSEI

AMTAK Bt, 2023

Cop. AMTAK Bt, 2023

Sorozatszerkesztő: Varsányi József

Grafikai tervező: Vári Gabriella

ISBN 978-615-6683-10-6

Kiadó: AMTAK Bt, 2040 Budaörs, Semmelweis u. 6/B

+36 20 218 6762 amtakbt@gmail.com www.amtak.hu

Látogasson el megújult honlapunkra, ahol rengeteg új kiadvány várja nagy árkedvezményekkel!

Próbálja ki pendrive-könyveinket is! Minek rakná tele lakását zsúfolt könyvespolcokkal, ha egy albumban elfér egy teljes könyvszekrény anyaga? Bármikor elővehető, könnyen kezelhető, és nem foglalja a tárhelyét sem. Kiadónktól rendelve egységesen 2.500-3000 Ft/db, amin elfér akár sokezer oldal, és az ár tartalmazza a postaköltséget is. Laptopról vagy megfelelő csatlakozóval telefonról is olvasható.

Készült: AMTAK Bt, Budaörs

Tartalom

KEDVES JOCÓ!      30

1920      31

A SZOLNOKI HÍDON      31

1921      31

HOMÁLY BORULT AZ ERDŐRE…      31

ÖSSZETÖRT SZÍVEM…      32

A SZÍV S A SZEM      33

HOZZÁ!      34

AMIÓTA…      35

CSÓKOLJ, CSÓKOLJ…      36

A HALÁLRÓL      37

SZERETNÉM, HA VADALMAFA LENNÉK!      38

JELEN, MULT, JÖVŐ      39

BOLYONGOK      40

ÜLÜNK EGYMÁS MELLETT      40

EGYEDÜL      41

MÁMOR      42

AKKOR      42

VÉGTELEN ÓTA…      43

TENGERHEZ      44

SÓHAJ      44

KERESEK VALAKIT      45

VÁGYMAGAM A HOLD ALATT      46

AZ ÖRÖK ELMULÁS      47

AJÁNDÉK      48

1922      49

TÁVOL ZONGORA MELLETT      49

ERŐÉNEK      50

NAGY AJÁNDÉKOK TORA      51

KÖNTÖSÖK      52

A GYEREKSZEMŰ ÉLET-TAVON      53

ÁLOMBAN ENYÉM VAGY      54

LÉLEKSZIRTEKEN      55

NEM TUDUNK ÉLNI      55

ÚTRAKÉSZSÉG      56

EGYSZERŰ VERS      58

LOVAS A TEMETŐBEN      58

NEM! NEM! SOHA!      59

FALAK      61

A VERGŐDŐ DIÁK      61

NÉZEM A LÁMPÁT      62

VÁRAKOZÁS      63

CSEND      64

BÚS MAGYAR ÉNEKE      65

SZERELMES KESERŰ HAZAFISÁG      67

VÁRLAK      67

JUHÁSZ GYULÁHOZ      68

FOHÁSZKODÓ ÉNEK      69

TAVASZI ÉNEK      70

ARATÁSBAN      71

MUNKÁSHALÁL      72

(ARANY KALÁSZTÓL…)      73

NYÁRI DÉLUTÁN A SZOBÁBAN      74

CSÓKKÉRÉS TAVASSZAL      74

KESERŰ NEKIFOHÁSZKODÁS      75

SZERELEM EZ?      76

POGÁNYOS HITVALLÁS MAGYARUL      78

NÉVNAPI DÍCSÉRET      79

LEÁNYKÉRŐ ÉNEK      79

CSÖNDES ESTÉLI ZSOLTÁR      80

A FÜST      82

HOLTTEST AZ UCCÁN      82

HAJNALI VERS KEDVESEMNEK      83

FIATAL ÉLETEK INDULÓJA      85

ÉHSÉG      86

PRÉDIKÁCIÓ      87

PERC      89

SZEGED ALATT      89

RÖVID ÓDA A KELŐ NAPHOZ      90

GYÖNGYSOR      91

A SZENT JOBB ÜNNEPÉN      92

UGY-E PAJTÁS!      92

ÉNEK MAGAMHOZ      93

ŐSAPÁM      94

HYMNUS A BORHOZ      95

HYMNUS AZ ÉLETHEZ      96

BAÁL      97

A JÁMBOR TEHÉN      98

KUKORICAFÖLD      99

PARASZTANYÓKA      100

RÉSZEG A SÍNEKEN      101

A BÁNAT      101

KÉP A TÜKÖRBEN      102

BOROS KESERŰSÉG      102

ARATÁS ELŐTT      103

SPLEEN      104

PAP A TEMPLOMBAN      105

TÉL      106

KOLDUS      107

NAPSZONETT      107

PROLETÁROK!      108

Ó ZORDON SZÉPSÉG…      109

ÜDVÖZLÉS      109

ŐSZI ALKONYAT      110

BÚS ÉNEKHÍVÁS      111

VERSEK VÉGÉRE      111

TANULMÁNYFEJ      112

ISTENJÁRÁS      113

(TÉGED SIRATLAK…)      114

SZERELMES KISZÓLÁS      115

A SZEMED      115

1923      116

SZERELMES VERS      116

ÖNARCKÉP      117

EGY ASSZONY S EGY LEÁNY      117

IGAZ, ŐSZINTE BÚCSÚ      118

TOVÁBB ÉN NEM BIROM      119

AD SIDERA…      120

A BÁTRAK      121

PETŐFI TÜZE      122

EGGYÉÖLELŐDÉS VÁGYA      123

TÁVOLI ÉNEK      124

ÉJJEL      125

MAGYAROK      126

ADY ENDRE HELYETT MONDOM      128

ASSZONYVÁRÁS ASSZONYSZOBOR MELLETT      129

SACRILEGIUM      130

EMBER IS; MAGYAR IS; MAGAM IS      130

HŰSÉG      132

LÁNYSZÉPSÉG DÍCSÉRETE      133

TEMPLOM; HULLA; RÓZSA      135

(VERSEM KOMOR…)      136

TAVASZI LABDAJÁTÉK      137

ÚTRAHÍVÁS      138

KALÓZKAPITÁNY INDULÓJA      139

EZERFÁROSZNYI VÉGZET      140

(HA NEM VESZIK ÉSZBEN…)      141

A BETŰK SIVATAGÁBAN      143

ELKÖSZÖNŐ SZELÍD SZAVAK      144

KÖLTŐSZERELEM TEREMTŐ ESTJE      146

A LEGUTOLSÓ HARCOS      147

LÁZADÓ KRISZTUS      148

HAJNALVÁRÁS      150

HÍD ALATT      151

PÜNKÖSD ELŐTT      152

FURCSA FOHÁSZ A SINEK KÖZÖTT      153

MÁJUSI ÉNEK      155

A KOZMOSZ ÉNEKE      155

ALKOHOL      165

AZ ŐRÜLT HAJÓTÖRÖTT      166

VILÁG MEGOKOLT ÚTÁLATA      168

EL INNEN      168

HARC A BÉKESSÉGÉRT      169

JUHÁSZ GYULÁRÓL VALÓ NÓTA      170

URAM!      171

(Ó SZŐKE CSÓKOK PARTJA…)      172

(MINT LOHOLÓ BOLOND ELŐTT…)      173

RÖG A RÖGHÖZ      174

MEGFÁRADT EMBER      175

(A LOVAK…)      176

TANÍTÁSOK      177

FÉRFISZÓVAL      186

KIÁLTUNK ISTENHEZ      188

JÖVENDŐ FÉRFIAK      190

ÜVEGÖNTŐK      190

(LEGALÁBB 20 FOK HIDEG VAN…)      191

FÖLDMADÁR      193

KARÁCSONY      194

[TÖREDÉKEK]      195

1924      197

ÉS KERESSÜK AZ IGAZSÁGOT      197

KÖVEK      198

IDE ÚJRA A SZERETET JÖN      200

MIÉRT MONDOTTÁL ROSSZAT NÉKEM      201

LÁZADÓ SZENTEK      202

VILLÁMOK SZERETŐJE      203

NŐ A TÜKÖR ELŐTT      204

KEDVESEM,      205

NYÁR VOLT      206

KOMOLY LETT MÁR      207

LOPÓK KÖZÖTT SZEGÉNYEMBER      208

NYOLCESZTENDŐS LÁNYOK      208

MŰVÉSZET AZ EMBEREK KÖZÖTT      209

(SZŐKE HAJAM…)      210

SZELID, BÚCSÚZÓ ASSZONY      211

SZERETŐK      211

ROKKANTAK      213

JÓNÁL JOBB      214

KAKUK MARCI      214

SZOMORÚFŰZ      216

KI VERNÉ FÖL LELKÜNKBEN A LELKET?      217

HÉT NAPJA      218

IGAZ EMBER      219

KOLDUSOK      220

CSUDÁLKOZUNK AZ ÉLETEN      221

TAVASZ VAN! GYÖNYÖRŰ!      222

SZEGÉNYEMBER BALLADÁJA      223

SZEGÉNYEMBER SZERETŐJE      224

NEM ÉN KIÁLTOK      225

A SZÁMOKRÓL      225

MÉRT HAGYTÁL EL, HOGYHA KÍVÁNSZ      226

BOSSZÚSÁG      227

FORDULÓ      228

TI JÓK VAGYTOK MINDANNYIAN      229

GYÉMÁNT      230

SZÉP, NYÁRI ESTE VAN      231

ESTE VOLT S A BŐRÜNK ÖSSZEÉRT      233

A VILÁG MEGTEREMTÉSE      234

HAJÓN MEGYEK PESTRE      235

MAGYAROK      236

A KUTYA      238

ÉRZITEK-E?      239

MILYEN JÓ LENNE NEM ÜTNI VISSZA      240

SZÓLT AZ EMBER      241

(TENYEREMRE TETTEM…)      242

A GONDOLKODÓ SZONETTJE      242

A SZERELMES SZONETTJE      243

MOST A TEREMTÉS KEZDETÉN VAGYUNK      244

EGYSZERŰ EZ      245

TÜNTETÉS      246

TŰZ VAN!      247

JÖTT, MEGFOGOTT ÉS ÁTHAJÍTOTT      249

FIGYEL A KANCSAL      250

MINDEN RENDŰ EMBERI DOLGOKHOZ      250

IMÁDSÁG MEGFÁRADTAKNAK      252

LÁNYSZÉPSÉG DÍCSÉRETE      253

SÍRDOMB A HEGYCSÚCSON      254

MINDENT HAGYOK      255

OLY FRISS      256

RIÁNAK HÍVOM      257

A FERGETEG ORMÁN      258

ROSSZ VOLT, ELSZÉLEDT SZIVEMBŐL      259

EKRAZITTÖMEG      260

ESTI FELHŐKÖN      261

ÉRIK A FÉNY      262

ÉN DOBTAM      263

MOST FEHÉR A TŰZ      264

NÉHA SZIGETEK      266

KESERŰ      267

JÓZSEF ATTILA      268

KILÓMÉTEREKKEL      269

NEKEM MINDEGY…      270

DÍCSÉRTESSÉK      271

AKI SZEGÉNY, AZ A LEGSZEGÉNYEBB      272

ITT EGY FA, OTT EGY FA      273

A CSODA      274

MŰTEREM      276

1925      277

SZÉLKIÁLTÓ MADÁR      277

TISZTA SZÍVVEL      278

REGGELI      279

TAVASZI SÁR      280

SZÉP CSÖNDESEN ALUDJ      281

EGYÜGYÜ ÉNEK      282

A PARADICSOM ÉLETTÉ LESZ      283

ÁPRILIS 11      284

EZÜST ÉLET      285

SZÉP LOBOGÓVAL, VAGY ANÉLKÜL      287

KÖDBŐL, CSÖNDBŐL      288

BALGA KÖLTŐ      289

ISTEN      291

ISTEN      295

KERTÉSZ LESZEK      296

MIKOR AZ UCCÁN ÁTMENT A KEDVES      297

TÜZEK ÉNEKE      298

HAJNALBAN KEL FÖL, MINT A PÉKEK      299

NAGY VÁROSOKRÓL BESZÉLT A MESSZI VÁNDOR      300

A NAGY VÁROSOKAT      302

[BIBLIAI]      303

FIATAL ASSZONYOK ÉNEKE      305

IFJÚMUNKÁS      306

MUNKÁS      307

VISZEM A FÖLDEM      308

(MAGYARORSZÁG MESSZIRE VAN…)      309

LÁTOD?      310

A TAVI TORONY HARANGOZÓJA      311

PIROSSZEMŰ      312

OLYAN BOLOND VAGY      313

ISTEN      314

FÉLIDŐ: 0–0      315

PILÓTA      316

KOVÁCS      317

1926      318

A CSAPAT      319

A RÁK      320

HIVOGATÓ      321

CSAK A TENGER JÖTT EL      323

(A SZERETŐK HALLGATVA ÁLLTAK…)      323

ACÉLGÖMB FÖL, FÖL! EMELKEDJ!      324

(A KELŐ KORONGBA HAJÍTOM…)      325

DALOCSKA      326

(PUCÉR CSAPAT DOBOG…)      327

(ALUDJ…)      328

KOPOGTATÁS NÉLKÜL      328

ERŐSÖDIK      329

(BETEG VAGYOK…)      330

(ANYÁM MEGHALT…)      331

MÉGIS ELVESZEM      332

PÁNCÉLVONAT      333

A MENNYEI PÁNCÉLVONAT      334

A VILÁG HA ELBUJDOSTAT      335

POHÁR      336

VIRÁGOS      336

BŐDÜLJ TORONY      337

ÉRTED HARAGSZOM, NEM ELLENED      338

JUT MOST ELÉG VIRÁG      339

(CSODÁLKOZÓ BOGARAK KÖZT…)      340

SZERETŐK LÁZADÁSA      342

(MINDIG JÓTANÁCSOT SZISZEGNEK…)      343

HANGYA      344

HAJAD AZ UJJAMÉ…      345

ÜLNI, ÁLLNI, ÖLNI, HALNI      345

SZOCIALISTÁK      347

VÉGÜL      348

ESIK      349

TÁNCBA FOGNAK      352

NÉGYEN UGROTTUNK VÍZBE      353

JUT AZ EMBER      354

ENGEM TEMETNEK      354

CSENGŐ      355

FELESÉGEM      356

AZ OROSZLÁN IDÉZÉSE      358

KÉT VERS, KERTRŐL      359

ANYÁM A MOSÁSBAN GYÁSZKOSZORÚ      360

KULTÚRA      361

1927      362

CHANT DE PROLÉTAIRE      362

DÚDOLÓ      363

BIZTATÓ      364

A BŐR ALATT HALOVÁNY ÁRNYÉK      365

PÁRIZSI ANZIX      365

KISZOMBORI DAL      366

SZABADOS DAL      367

BEVEZETŐ      368

[TÖREDÉKEK]      368

(Ó EURÓPA HÁNY REDŐ…)      369

KÉT VÁZLAT      370

ÁLDALAK BÚVAL, VIGALOMMAL      371

1928      372

KÉT DAL      372

KÉT VERS      373

MUNKÁSOK KÓRUSA      374

ISTENEM      375

PÖTTYÖS      376

TÓSZUNNYADÓ      377

LUCA      378

CSÜNGŐJE VOLTAM      379

JÓZSEF ATTILA      379

NEMZETT JÓZSEF ÁRON      380

RINGATÓ      381

LUCÁHOZ      381

TEDD A KEZED      383

VIRÁG      383

GYÁSZ ÉS PATYOLAT      385

TUDTAM ÉN      385

GYEREKSÍRÁS      386

GYÖNGY      387

FÖRGETEG      388

PERNYETÁNCRA      389

ÖREG MINDEN      390

SOK GONDOM KÖZT      391

KLÁRISOK      392

AZ ÉDESANYJÁNAK      393

DERENGŐ RÓZSA      394

MIÓTA ELMENTÉL      395

SZERETNÉNEK      396

(ÖRDÖG FARÁBA…)      396

(NYÜZSÖG A BOLDOGSÁG…)      397

ZUZMARA      398

PIROS HOLD KÖRÜL      399

ÓH SZÍV! NYUGODJ!      400

MAGYAR ALFÖLD      401

ISTEN      401

HOSSZÚ AZ ÚRISTEN      402

MEDÁLIÁK      403

1929      408

LACI BÁ’      408

KÉT KESERVES      409

ESIK      409

DÖRMÖGŐ      411

HARMATOCSKA      412

TISZAZUG      413

MARGARÉTA      414

NYÁR      415

ÁKÁCOKHOZ      416

ARANY      417

FAVÁGÓ      418

BETHLEN ISTVÁN      418

BETLEHEM      419

BETLEHEMI KIRÁLYOK      420

1930      422

FÜST      422

ADY EMLÉKEZETE      422

EGY KÖLTŐRE      423

EGERES      425

REGÖS ÉNEK      426

BÁNAT      427

TÖMEG      428

LEBUKOTT      430

FARSANGI LAKODALOM      432

KISPOLGÁR      433

1931      434

ANYÁM      435

TŰNŐDŐ      436

(SZÉL CSAPTA…)      437

BESZÉL A TEJ      437

ÖT SZEGÉNY SZÓL      438

ARANYBOJTÚ      440

SZOCIALISTÁK      440

PÁRBESZÉD      442

BUZA      445

BÁNAT      446

MUNKÁSOK      447

[TÖREDÉKEK]      449

FAGY      452

1932      453

HOLT VIDÉK      454

MONDD, MIT ÉRLEL…      455

ESŐ      458

HATÁR      458

KÜLVÁROSI ÉJ      459

RITKÁS ERDŐ ALATT      463

ORDAS      464

A HETEDIK      465

EMLÉK      467

MEDVETÁNC      468

A KANÁSZ      469

A CIPŐ      470

FÁK      473

HÁLÓ      473

[JUDIT-VERSEK TÖREDÉKEI]      474

(TEHERVONATOK TOLATNAK…)      478

(HOVÁ FORDULJON AZ EMBER…)      479

INVOKÁCIÓ      480

TÉLI ÉJSZAKA      482

HASZON      485

1933      487

EGY KISGYEREK SÍR      487

REMÉNYTELENÜL      488

SÁRGA FÜVEK      490

BALLADA      490

A VÁROS PEREMÉN      491

ELÉGIA      494

ÓDA      497

(MAGAD EMÉSZTŐ…)      502

A CSODASZARVAS      505

VIGASZ      506

SZÁMVETÉS      508

[TÁJVERS-TÖREDÉKEK]      509

[AZ „ESZMÉLET” ELŐZMÉNYEI]      512

1934      515

ESZMÉLET      515

SZAPPANOSVÍZ      519

(A KÖVEZETEN…)      520

A SZIGETEN      521

[TÖREDÉKEK]      522

(DIVÁNYON FEKSZEM…)      525

FALU      525

ALKALMI VERS
A SZOCIALIZMUS ÁLLÁSÁRÓL      528

BÉRMUNKÁS-BALLADA      530

ANYA      531

A FÁN A LEVELEK…      532

(SZEGÉNYSÉG SZENNYLEPLEIBEN…)      533

MAMA      534

ISZONYAT      535

[SZÜRKÜLET]      539

1935      540

ALTATÓ      540

AJTÓT NYITOK      541

OSZTÁS UTÁN      542

MODERN SZONETT      543

(LEÜLEPSZIK…)      544

EMBEREK      545

LÉGY OSTOBA      545

ÉN NEM TUDTAM      546

BOLDOG HAZUG…      547

TEMETÉS UTÁN      548

MINT GYERMEK…      548

A BŰN      549

EMBERISÉG      551

NYÁRI DÉLUTÁN      552

EGY IFJÚ PÁRRA      553

ŐSZ      555

MAJD EMLÉKEZNI JÓ LESZ      555

HARAG      557

MÁRCIUS      557

MÁJUS      558

LEVEGŐT!      559

BIZTATÓ      561

(INDIÁBAN, HOL ÉJJEL A VADAK…)      562

KÉSEI SIRATÓ      563

EGY BÜNTETŐTÖRVÉNYSZÉKI
TÁRGYALÁS IRATAIBÓL      566

[TÖREDÉKEK]      569

1936      570

HA A HOLD SÜT…      570

AMIT SZIVEDBE REJTESZ      571

GYERMEKKÉ TETTÉL      573

A DUNÁNÁL      574

(A HULLÁMOK LÁGY TÁNCA…)      577

(ZÖLD NAPSÜTÉS HINTÁLT…)      577

EGY SPANYOL FÖLDMÍVES SÍRVSERSE      578

BALATONSZÁRSZÓ      579

JAJ, MAJDNEM…      581

VILÁGOSÍTSD FÖL      581

AZ A SZÉP, RÉGI ASSZONY      583

IRGALOM      584

JUDIT      584

…AKI SZERETNI GYÁVA VAGY      585

KOSZTOLÁNYI      587

NAGYON FÁJ      587

MAJD MEGÖREGSZEL      591

MINT A MEZŐN…      592

KIRAKJÁK A FÁT      593

KÉT HEXAMETER      594

ELMARADT ÖLELÉS MIATT      595

NE BÁNTSD      596

MAGÁNY      597

KI-BE UGRÁL…      598

KIÁLTOZÁS      599

AZT MONDJÁK      600

KÉSZ A LELTÁR      600

(KÖNNYŰ EMLÉKEK…)      601

SEMMI      602

HERZ HENRIK ŐMÉLTÓSÁGÁNAK      603

[TÖREDÉKEK]      604

(NE LÉGY SZELES…)      606

1937      606

(MÉG NE UTAZZ EL, SÁRIKÁM…)      606

THOMAS MANN ÜDVÖZLÉSE      607

(ŐS PATKÁNY TERJESZT KÓRT…)      609

(MÁR RÉGESRÉG…)      610

ARS POETICA      611

(IRGALOM, ÉDESANYÁM…)      613

FLÓRA      613

NEM EMEL FÖL      617

(SZÁLLJ KÖLTEMÉNY…)      618

FLÓRA      619

REGGELI FÉNY      620

MÁRCIUS      621

BUKJ FÖL AZ ÁRBÓL      623

FLÓRÁNAK      624

(ÉN, KI EMBERKÉNT…)      626

MEGHALT JUHÁSZ GYULA      627

SZÜLETÉSNAPOMRA      628

(JÖN A VIHAR…)      629

HAZÁM      630

(KEDVESEM BETEGEN…)      634

(CSAK AZ OLVASSA…)      635

ÉN NEM TUDOM…      636

SZÁRADOK, TÖRŐDÖM      636

SAS      637

(CSAK MOST…)      638

TUDOD, HOGY NINCS BOCSÁNAT      640

KÖNNYŰ, FEHÉR RUHÁBAN      642

AZ ÁRNYÉKOK…      643

HA NEM LESZEL…      643

(HA NEM SZORITSZ…)      644

(MAJD CSÖNDBE FAGYNAK A DALOK…)      645

MAJD…      645

GYÖNYÖRŰT LÁTTAM      646

[TÖREDÉKEK]      647

„KÖLTŐNK ÉS KORA”      653

MIBEN HISZTEK…      655

(SZAGGATLAK, MINT A FERGETEG…)      656

EGY KÖLTŐRE      656

(AZ ISTEN ITT ÁLLT A HÁTAM MÖGÖTT…)      657

(LE VAGYOK GYŐZVE…)      658

[TÖREDÉKEK]      659

(TALÁN ELTÜNÖK HIRTELEN…)      661

(DRÁGA BARÁTAIM…)      662

(KARÓVAL JÖTTÉL…)      663

(IME, HÁT MEGLELTEM HAZÁMAT…)      664

(SZÓL A TELEFON…)      665

KEDVES JOCÓ!

1. strófa

De szeretnék gazdag lenni,
Egyszer libasültet enni,
Jó ruhába járni kelni,
S öt forintér kuglert venni.

2. strófa

Mig a cukrot szopogatnám,
Uj ruhámat mutogatnám,
Dicsekednél fűnek fának,
Mi jó dolga van Attilának.

1916–1917[?]

1920

A SZOLNOKI HÍDON

Az érc-oroszlán üstökét csóválva
riadtan reng a halál-színpadon.
A Halál lesi, tárt karokkal várja,
hogy Úr legyen a sápadt arcokon.

Tenyérnyi hely s a vigyorgó, kapzsi Vég
orcájába sápad belé arcod.
Alattad a Rém, felül büntető Ég
– gyáva Ember! – Neked üzen harcot.

A Hold is kacag a nagy gyávaságon
és a Tisza lassan bugyborékol.
S csak ott tör ki a szó a néma ajkon,
hol már biztos-távol vagy a hídtól.

1920

1921

HOMÁLY BORULT AZ ERDŐRE…

Homály borult az erdőre,
A csend susog ki belőle.
Denevér száll, szól a kuvik,
Lassan a hold előbuvik.

Idő múlik, felhők jőnek,
Egyenesen az erdőnek.
Ott megállnak, némán várnak:
Áldást adnak a határnak.

Majd legyőzi őket a hold:
Tolvaj éjbe fénykévét told.
De lassanként sápad fénye:
Futtatja a nap fölénye.

Tülköl a gyár, szól a madár:
„Talpon legyen mindenki már!”
Hol van az éj? A multé lett:
Ujra itt van, él az élet.

1921. febr. 20.

ÖSSZETÖRT SZÍVEM…

Összetört szívem bús kesergője
Csókot kért tőled, néma halott,
Szunnyadsz te régen, nem hallsz felőle,
Boldogan virulsz, ahol vagy, ott.

Oh! ha leszállnál a magas égből
S lelkem akarnád vídítani,
Könnyem, mely most hull sűrűn szememből,
Nem volna tovább mért ontani.

Vagy ragadjál ki, hő szerelmeddel
Földi posványság csápjaibul,
Várlak epedve, kedvesem! jöjj el!
Szánd meg a könnyem, mely egyre hull.

Összetört szívem bús kesergője
Csókot kér tőled, néma halott.
Nem szeretsz már te, nem hallsz felőle,
Nem kellesz nékem, oh! átkozott!

1921. márc. 28.

A SZÍV S A SZEM

A szív érez, a szem kutat,
Szép lány szerelméhez utat.
A szív dobog, a szív sóhajt
Ha a lány távol nincsen,
A szem ellesi az óhajt:
– Mit kívánsz édes kincsem?

Ha eltűnik a szerelem,
A szív kérdi: – Mi lesz velem?
Önző szív! magára gondol
S csakhamar életre kel.
S nem gyötrődik semmi gondtól,
Hisz gond nélkül válik el.

A szem, ha nincs vis-a-vis-ja,
Rejtett kincsét előhíjja,
S mosogatja gyötört lényét,
De ez már mit sem segít,
Vissza nem kapja a fényét,
Ha elsírta könnyeit.

1921. márc. 29.

HOZZÁ!

Arany hajad, mint a nap sugára
Vet fénykévét ruhácskád fodrára.
Reng ruhádban a karcsú termeted:
Rózsaszálon a gyémánt permeteg.

Szemed a mély tenger csillogása,
Égen földön nincs, nem akad mása.
Ha engem látsz, lecsukod csendesen,
Sugaráért od’adnám életem!

Lelked nyájas holdsugár az éjben,
Ringatózik mély tenger ölében.
Óh! előlem felhők takarják el!
S ha várok rá… eltünik – a nap kel.

Szíved? Óh! a szíved nem találom,
Ez az én bús, szomorú halálom.
Széttörnélek! – de kezemen bilincs:
Meghalok érted, mert szíved az nincs.

1921. ápr. 10.

AMIÓTA…

Amióta megláttalak,
Szebben süt a nap le rám
És azóta százszor szebben
Dalol a kis csalogány.
Csak a piros ajkad néma
S mosoly rajta nem fakad,
Saját magam árnya vagyok,
Hisz csókolnom nem szabad.

Amióta megláttalak,
Illatosabb a mező
És azóta tövis nélkül
Áll a büszke rózsatő.
Csak a lelked lett fagyosabb,
Csak a szíved lett büszke
S szerelmemtől lobbant lángra
A kétségb’esés üszke.

Amióta megláttalak,
Örök tavasz ég virul
És azóta kis madarat
Kis leány nem tart rabul.
Csak te tartasz foglyul engem
S csak a szívem csupa seb;
A neveddel ajkaimon
Halok meg! – úgy édesebb.

1921. ápr. 11.

CSÓKOLJ, CSÓKOLJ…

Csókolj, csókolj utóljára,
Fehér karoddal ölelj át,
’sz elmegyek már nemsokára
S szerelmed életem ára,
Csókolj, csókolj és ölelj hát.

Már nem csókol! Nincs, nincs sehol
Én eljöttem, – ő – maradott.
Hűtlen-e már? Jaj! mást csókol!
Érzem, más ki néki bókol,
Más visz néki szép virágot.

Úgy kinlódom! Nappal, éjjel
Csak mindig reá gondolok:
Vaj’ kit csókol most ő kéjjel,
Szembe szállva reményemmel,
Hisz tőle oly távol vagyok!

Itt van a boldog pillanat:
Hozzá, haza repülhetek!
Oly lassan halad a vonat,
Oly gyorsan tűnik le a nap!
Viszontlátom-e őt? Egek?!

Hála Isten! Honn vagyok már!
Szívem pattanásig feszül
S azt dobogja: Tán nem is vár!
Csönd fogad, az óra is áll
S szemembe egy porszem repül.

Csókolok egy hideg kezet,
Zokogástól reszket vállam:
Azt hittem: hűtlen, rászedett,
Pedig csak engem szeretett
S szive repedt meg utánam.

1921. ápr. 11.

A HALÁLRÓL

Vas-öltönyben előttem áll
A szomorú, néma halál.
Hideg csókja
Nem izgatja
Sóhajtó kebelem.

Dörrenés s nem él az élet,
Futó ábránd, a multé lett.
Nem marasztja,
Már eladta
Hevítő szerelem.

Előttem áll s torkon ragad!
– Életmentő hát nem akad? –
Tovább nem vár,
S én? – megyek már
Siratva életem.

1921. ápr. 11.

SZERETNÉM, HA VADALMAFA LENNÉK!

Szeretném, ha vadalmafa lennék!
Terebélyes vadalmafa;
S hogy testemből jóllakhatna
Minden éhező kis gyermek
Árnyaimmal betakarva.

Szeretném, ha vadalmafa lennék
S minden egyes árva gyermek,
Ha keserű könnye pereg,
Felkeresné s könnyeivel
Öntözné meg a tövemet.

Szeretném, ha vadalmafa lennék,
Mi ha majd egykor kiszárad
És a tél apó kivágat,
Lángjaival felszárítná
Könnyeit a bús árváknak.

S ha csakugyan vadalmafa lennék,
Volna öröm a földön és
Sehol semmi bú, szenvedés
S a mosolygó fejeket nem
Bántaná az elköltözés.

1921. ápr. 12.

JELEN, MULT, JÖVŐ

Az elmultba szemem tétován tekint
Egy percre csak! Üldözi a jelen,
Nem pihenhet régi emlékeken,
Unos untalan visszatér megint.

A jelen, oh! a jelen mindig bántott,
Amerre én, mindig arra haladt,
Tövisekkel hinté bé az utamat
S elvett tőlem reményt, boldogságot.

Nem veheté el, bár kínzott nagyon
– Történik minden, ahogy írva vagyon –
Nem veheté el, nem, a jövőt tőlem.

Tövises úton segít a jövendő;
Jövőben dicsőül meg a szenvedő;
Jövő mutatja az utat előttem!

1921. ápr. 15.

BOLYONGOK

Hol van az a kis ház, hol kevesen járnak?
És ahol szeretnek, és csak reám várnak,
És csak reám várnak.

Merrefelé menjek? Balra-e vagy jobbra?
Fönn csillagok vannak, fölnézek azokra,
Fénylő csillagokra.

Merre nincs csillagfény – arra fogok menni,
Ott fognak igazán engemet szeretni,
Igazán szeretni.

1921. szept. 24.

ÜLÜNK EGYMÁS MELLETT

Ülünk egymás mellett a padon.
Ülünk egymás mellett némán, hallgatagon.
Ő nem szól hozzám, és én se szólok néki.
– Mért kell a csüggedtnek búsan – mégis élni?
Nem szólok hozzá, bár tudom, hogy szerelme,
Hallgatok mellette, bár tudom, a lelke,
A lelke-szerelme csupán értem ég,
S azt is tudom, hogy meg fog siratni még.

1921. szept. 24.

EGYEDÜL

Egyedül fogok én állni a világon.
Egyedül, egyedül, nem lesz soha párom.

Nem lesz soha párom, aki vigasztaljon,
Aki szenvedésben csókot csókra adjon.

Csókot csókra adjon s aki hű, nem álnok,
Aki büszke arra, hogy mellette állok.

Aki míg én alszom őrködik könnyezve,
És, ha ébren vagyok, kacagó a kedve.

Aki szeret engem, aki meghal értem
S még akkor is szeret örök-visszatérten.

S nem fog borulni le rám senkise sírva,
Ha majd távozom az örök-néma sírba.

1921. szept. 24.

MÁMOR

Szeretném felverni lelkem dalával
A szomorúk szivét, a világot.
Most megbocsátok annak is,
Aki bántott.

Szertném a keblemre ölelni az
Életért kűzdő, fájó rabot.
Szeretném feltámasztani,
Aki halott.

Szeretném, hogyha lassabban forogna
És végre megállna a nagy kerék.
De a legjobban szeretném,
Ha szeretnék.

És szeretnék alkotni csodásat és
Ezer gyönyörűt, szépet meg nagyot
S aztán meghalni: Mert én a
Mámor vagyok.

1921. szept. 24.

AKKOR

És akkor zuhogott, csattogott, villámlott
S akkor kerültem messze szobámat
És akkor őrjöngtem, szidtam a világot
S akkor tiport legjobban a Bánat.

S akkor imádkoztam, követeltem, kértem
És akkor sírtam szívből igazán
S akkor bánó szívvel meggyóntam, megtértem,
Mert akkor halt meg egy lány, egy leány.

1921. szept. 24.

VÉGTELEN ÓTA…

Végtelen óta folynak a percek,
Végtelen óta folynak a könnyek –
Harsog a tenger, árad a tenger
És jaj! utánok még többen jönnek.

Ezer forrás sír végeszakadlan
És jaj, az anyja úgy szereti!
Harsog a tenger, árad a tenger,
Fáradt a lelkem, ölelgeti.

Folynak a könnyek, folynak a percek,
Nem tudni: Hová? Merre? Mivégre?
Harsog a tenger, árad a tenger –
Eltünik egyszer a Semmiségbe.

1921. okt. 31.

TENGERHEZ

Rengő csoda Tenger!
Fonjad körül bánó dalaiddal
Élet után vágyó lelkemet.
Tépd ki szívem kérges rejtekéből
Tompa dalok árnyékéletét.
Mert gyáva az ember.
Nem mérkőzik titkos hatalmaddal: –
Ha rám borul a sötét – eltemet.
Pártos harcon elsorvaszt, elöl;
S csak fenyeget, de nem jő a Vég.

1921. okt. 31.

SÓHAJ

Ha könny csorog,
Ha kebel sír,
Ha jaj hallik,
Ha ég dörren,
Föld kerekén,
Akármerre:
Az én könnyem,
Az én keblem,
Az én jajom,
Büntetésem:
Föld kerekén
Akármerre
Járok, mindig
Csorg a könnyem,
Sír a keblem,
Jajom hallik,
Az ég dörren
– Átkozott fej
Az én fejem –
Átkozott fej
Te fölötted.

1921. okt. 31.

KERESEK VALAKIT

Tele vágyakkal zokog a lelkem,
Szerető szívre sohase leltem,
Zokog a lelkem.

Keresek Valakit s nem tudom, ki az?
A percek robognak, tűnik a Tavasz
S nem tudom, ki az.

Csüggedő szívvel loholok egyre,
Keresek valakit a Végtelenbe,
Loholok egyre.

Könnyim csorognak – majd kiapadnak:
Vágyak magukkal messzebb ragadnak –
Majd kiapadnak!

Búsan magamnak akkor megállok,
Szemem csukódik, semmitse látok –
Akkor megállok.

Lelkem elröppen a Végtelenbe,
Tovább nem vágyom arra az egyre,
A Végtelenbe.

1921. okt. 31.

VÁGYMAGAM A HOLD ALATT

Be jó az éjben bátoran menni,
Be jó az éjben egyedül lenni;
Bús tavaszi éjjel
S borusan járni szerte-széjjel.

Ha a Hold szunnyad, szellő se rebben,
Virágok nyitnak elfeledetten,
Tüzes, tüskés rózsák,
Ölelik a Föld takaróját.

Elhaló hárfák titkos zenéje
(Ez éj a lelkem örökös éje)
Hűs tavaszi éjjel
Sirat Valakit bús szeszéllyel.

Messze vidéken – ismerős tájon
Éjjel bolyongok. – Senki se szánjon!
Hisz ez az én kertem
S bünhödnöm kell, mert nagyot mertem.

Belépni mertem, szétnézni benne:
Kóborgó Vágyam ha nyugtot lelne!
Szelid, csöndes éjjel.
S bolyongok benne szerte-széjjel.

1921. nov. 26.

AZ ÖRÖK ELMULÁS

A földön semmi nem örök…
A fákon árnyak nőnek este,
A félhomály is nyöszörög.

Eloszlik a Gond barna teste,
(A zsíros földbe rothadunk)
S ki egykor óhajunkat leste

– Ó, puszta szív, borus agyunk! –
Már könnyező szem, búcsut intett.
Mi mindent, mindent elhagyunk

És minden, minden elhagy minket,
A szó, kisértés, dölyf s a vér
És visszasírjuk könnyeinket,

Mely már az Óceánba ér.
És csak hiába, nem jő vissza,
De jön helyette téli Dér,

Ki sóhajunkat is fölissza.
Már aztán csendesek vagyunk –
A téli álom dermedt, tiszta,

De senkit nem csókolhatunk.
Virágot hullat el a bodza
S majd egy csomóba rothadunk.

S rég hallgat a hős méla kobza.
A vágyam még ma dübörög
És holnap vesztemet okozza.

A földön semmi nem örök:
A hernyó hull és a madár is
S az évszázad föl nem hörög.

1921. nov. 26.

AJÁNDÉK

A szívem hoztam el, csinálj vele
Amit akarsz. És nem tudok mást tenni
És nem fáj nékem semmi, semmi, semmi,
Csak a karom, mert nem öleltelek.

Oly fényes az még, mint uj lakkcipő
És lábad biggyedt vonalára szabták.
De ruganyos, mint fürge gummilabdák
És mint a spongya, mely tengerbe nő.

Két fájó karral nyújtom mostan néked
És fáradt, barna szóval arra kérlek
– Ha eltiporsz is füvet, harmatost –

Ha elszakadt a lakktopánka egyszer
S ki megfoltozza, nem terem oly Mester:
Az uccasárba akkor se taposd.

1921

1922

TÁVOL ZONGORA MELLETT

A hangok ömlenek a zongorából,
Mint illatos teából száll a gőz.
Lassan simítja arcomat a mámor
És bennem most száz élet kergetőz.

Mártának hangja jut eszembe mostan,
Oly bársonyos volt s ez nem az övé.
Szegény, talizmánt tőle nem is hoztam.
Szemem mered a zongora fölé.

A csókos ajka itt remeg előttem,
Ó jaj, hogy tőle messze elvetődtem,
Ó jaj, emléke mért olyan erős?

Hová kell mennem? Nem enyhít a Távol.
És hangok ömlenek a zongorából,
Mint illatos teából száll a gőz.

1922. ápr. 11.

ERŐÉNEK

Derekamban tizenhétéves izmok ringatóznak
És szemem meg nem csorbul a horizontnak az élén.
Én vállamra veszem a Tavaszt
S a szívemnek hozom el.
Bírom vonszolni Időtlenségem igáját
És térdeim nehezebb súlyú sóhaj alatt is
Meg nem rogyadoznak.
Én magamban rejtem a tűzokádót,
De ajkaim keserű rimeknek a bánatát facsarják.
Talpam alatt gúlák világa porladozik szét
És a végtelen Nap ideszédült lelke
Égbebillenő fejem koszorúzza.
Összeszorított öklömről a sebek lecsöpögnek
S én még tudok is alázattal borulni
Anyám begyepesedett koporsójára.

1922. ápr.

NAGY AJÁNDÉKOK TORA

Ökölnyi nagy rubinkövet adok,
Akaszd nyakadba s nézd hogyan ragyog
Szived fölött, a melled közepén,
Csudáld, hogy ízzik, mint parázs, a fény.

Szememből fődre koszorút szövök,
Mint istennőhöz, hozzád úgy jövök,
Utad selyemmel, rímekkel verem,
De rajt’ ne járj, mert ott sohaj terem.

Ha szomjazol, hát asszubort adok,
De pár sötétlő könnyet benn hagyok
S ha érzed, hogy az íze keserű –,
Azért csak idd, nincs édesebb nedű.

Ha tested fázik, lelkem Rád adom,
Két vállad bársonnyal betakarom.
És reszkető agyam, ha éhezel –,
Szükségbe nálam soha nem leszel.

S ha fáradt tested megpihenni vágy,
Nyugodj karomba, – nincs puhább faágy
S mert kell majd egyszer mégis oltalom:
Fogadd, fogadd el, kérlek, a karom.

Fogadd el, vélük bármit is tehetsz,
Azért hozzám kegyetlen nem lehetsz.
Ha nem jönnél is, mind Tiéd marad,
Nem kéri vissza gyönge pillanat.

1922. máj. 17.

KÖNTÖSÖK

Remegni kell a vérsötét
Gyökérző Bánat köntösét
S tisztelni kell, ki hordja Ember
És ebfoggal nem tépi szét.

Csalán s tövisből jólszövött
És nem libeg a test fölött,
Tapad, szorul, ölel, fujt és mar,
Az emberrel szint’ összenőtt.

És néha egyszerű, poros
És néha meg rózsás-piros
És néha szemszinű, meg barna,
De mindig egyformán szoros.

És néha pókhálós, avas
És néha súlyos, mint a vas
És néha meg aranyszegélyű
S csillog, mint messzi kék havas.

Rettegni kell a vérsötét
Gyökérző Bánat köntösét
S tisztelni kell, ki hordja Ember
És ebfoggal nem tépi szét.

Ki fölvette, azon marad
És benne jár és nem szabad.
Elhordja egész életén át,
Míg teljesen szét nem szakad.

1922. máj. 17.

A GYEREKSZEMŰ ÉLET-TAVON

Eveztem én az élet kék taván.
(Remegtem éles alkonyatkor egyszer,
Mivelhogy nincsen semmi kabbalám

S de furcsa állat a magános ember,
Szeretne látni büszke partokat
S kilépni egyre soha-soha nem mer,

Csak messziről tár kapzsi karokat.)
A víz pihent s gondoltam nagy kevélyet
(Avar királyfi volt a gondolat):

Pihen alattam a tajtékos élet,
Egy vén öreg a parton gödröt ás:
(Gyerekszem volt, de mélye feketéllett.)

Riassza fel hát könnytelen csapás!
Az ingó lécen bátoran megálltam
S elém bukkant a vízi-óriás.

Ajkát tartotta. Remegett az állam:
Ha csókolom, a vérem nem hevül.
(A partok égtek rőtszakállú lángban.)

Aztán eltünt, otthagyva egyedül.
S én még sokáig megkövülve vártam
S úgy vert valami itt bennem, belül.

1922 első fele

ÁLOMBAN ENYÉM VAGY

A boldogságunk némán meghúzódott
És mi is hallgattunk a titkolódzó csöndben.
Kályhánk lángja is örömmel lobogott
S ajkunkat a szerelem szárazra perzselte.
A komoly falióra se mormogott
S meghökkentek akkor a büszke, fehér falak…

Álomban mindig egészen enyém vagy.
S hiszem fönn is néha, hogy megcsókoltalak.

1922 első fele

LÉLEKSZIRTEKEN

A lelkem életért zugó tavában
Rimek lapulnak, mint a zátonyok.
Szerelmem űz, hogy rajta csolnakázzam
És szívemen el is barangolok.

De csolnakom a habja elragadta,
Sodorja éles zátonyok között.
(A tájat erre bánat-népség lakja
S én bánatom is ide költözött.)

Fáradt nyugvással csak hagyom rohanni
S zokogva várok, hátha partot ér;
Még könnyem is van nékem; ó van annyi,

Hogy vezekeljek minden álmamér’ –
És öntöm is sürűn, bőséggel, híven,
Míg tördelődik szirteken a szívem.

1922 első fele

NEM TUDUNK ÉLNI

Bennem betöltetlen szomorúság tátong
S gizgazzal benőve minden istenoltár.
Hajh, vágyak anyja, de mostoha voltál.

Eltévedtem járván erdő-rengetegen.
A félelem sikong zirrenő haraszttal
S vén adós erdő nem űz, nem marasztal.

A fák sudarára szállt az Est, az álnok
És torkom szorongatja valami titok:
Ajkat én miért csak sóhajra nyitok?

Magyar vagyok én is, (rivallnak a kányák)
Ilyen vagyok én és sose leszünk mások.
Jaj, jaj, nem tudunk élni, nyavalyások.

1922 első fele

ÚTRAKÉSZSÉG

Ha elmegyek, ha szólítanak,
Utánam minden ittmarad.
Össze leszek már én törve,
Csóktalanul meggyötörve.
S utánam minden ittmarad.

Mennyi lány és mennyi ajándék!
Mennyi bűn és mennyi szándék!
De a bűnös, én nem vagyok,
De a gyáva – én az vagyok.
Mennyi bűn és mennyi szándék!

Én soha, soha nem nyugodtam,
Mindig, mindig csak futottam.
De miért is? – nem is tudom;
Szilaj Bánat az én hugom,
Jaj, a hugommal futottam.

A szerelemmel leszámolok,
Az élettel elszámolok.
Nincsen semmim s kire hagyjam,
Nincs szeretőm, mit tagadjam.
Az élettel is számolok.

De csak az bánt most, ha szerettem,
Hogy balog volt minden tettem.
Néha bárgyú képpel álltam,
Hogy szavakra nem találtam,
Hogy balog volt minden tettem.

Jaj, nem kisért az arany hangja,
Se fényes cím nagy harangja.
S ez a sorsunk – pici ember
Nagyot merni soha nem mer,
Csak törődik s nincs haragja.

Szerettem én is a rózsákat,
Még jobban a parti fákat.
Lesz még virág, csókos rózsa,
Sóhajt fa is le a tóra
S nem szeretem már a fákat.

Az én részem, a száz aranyom
Nem az enyém, mind itt hagyom.
Össze leszek már én törve,
Csóktalanul meggyötörve.
– Élet, Élet, Terád hagyom!

1922 első fele

EGYSZERŰ VERS

Mikor már minden sötét és felszakad köröttünk lilán az ég, akkor
szeretném látni a szemedet.
Mikor látlak, csak a szemedet nézem és szeretném megcsókolni
kezedet merészen.
Szeretném megcsókolni s mikor ott vagyok Melletted, tudom, hogy
nem fogom megcsókolni a kezedet.

1922 első fele

LOVAS A TEMETŐBEN

Ha jő a sápadt ifjú-Éjjel,
Kit csókkal vár a Nap leánya,
Kitárul két temetőkapu
S belovagol búsan-frissen
Az álmok kapitánya.

Bukott vezér, könnyet is hullat,
Bús daccal bolyong szerte-széjjel,
Lova már nyihog, gödröt kapar,
Riadtan várja. – Sok a sír
S fut a Holddal az Éjjel.

Uj hant előtt sóhajtva áll meg,
De kemény marka vasba szorul.
És megy és jár sok sír között
– Még a Hajnal is kacagja –
Részegedve, botorul.

Lovára borul. Visszaüget,
Búcsút int minden hulla-rögnek.
S az eliramló lovas után
Álomtemetőből vissza
A vágyak dübörögnek.

1922 első fele

NEM! NEM! SOHA!

Szép kincses Kolozsvár, Mátyás büszkesége
Nem lehet, nem, soha! Oláhország éke!
Nem teremhet Bánát a rácnak kenyeret!
Magyar szél fog fúni a Kárpátok felett!

Ha eljő az idő – a sírok nyílnak fel,
Ha eljő az idő – a magyar talpra kel,
Ha eljő az idő – erős lesz a karunk,
Várjatok, Testvérek, ott leszünk, nem adunk!

Majd nemes haraggal rohanunk előre,
Vérkeresztet festünk majd a határkőre
És mindent letiprunk! – Az lesz a viadal!! –
Szembeszállunk mi a poklok kapuival!

Bömbölve rohanunk majd, mint a tengerár,
Egy csepp vérig küzdünk s áll a magyar határ
Teljes egészében, mint nem is oly régen
És csillagunk ismét tündöklik az égen.

A lobogónk lobog, villámlik a kardunk,
Fut a gaz előlünk – hisz magyarok vagyunk!
Felhatol az égig haragos szózatunk:
Hazánkat akarjuk! vagy érte meghalunk.

Nem lész kisebb Hazánk, nem, egy arasszal sem,
Úgy fogsz tündökölni, mint régen, fényesen,
Magyar rónán, hegyen egy kiáltás zúg át:
Nem engedjük soha! soha Árpád honát!

1922 első fele

FALAK

Kopár szobám – kopárabb négy fala
Csupaszon, fázón mered az égnek.
Talán a kékes magasba vágynak,
Hol nem fú szél és csillagok égnek.

Őriznek engem, óvnak, szeretnek –
Kétoldalt egy-egy, hátul egy s elől.
– Ha meghalok, gondolom magamban,
E négy fal akkor rögtön összedől.

Föltámad akkor Anyjok a Szélvész,
Föltámad akkor Apjok a Vihar
S tetemem lassan betakargatják
A leomló falak poraival.

1922 első fele

A VERGŐDŐ DIÁK

Előtte sívár halom mered,
Két szemében a szíve remeg.
– Szegény diák.

Illatos és csókos az éjjel,
Piros szirmok szállanak széjjel
Rózsatövön.

Nagyon szeretne kisuhanni,
Mámoros csókban együtthalni
Valakivel.

Hanyatt feküdni uccakövön
S úgy várni, ha már nincs más öröm,
Naptalanul.

Száguldani egy örök éjen
S az éji széllel friss fehéren
Titkolózni.

Vágyva vár kint az Élet-asszony
Egy új sebet hogy fölfakasszon
Ifjú ajkon.

De hiába, ő nem csókolhat,
A diák nem megy, int a Holnap.
(Elhal a Vágy.)

S előtte sívár halom mered,
Két szeméből a bánat ered.
– Szegény diák.

1922 első fele

NÉZEM A LÁMPÁT

Nézem a lámpám. Villamos lámpa.
Fűti egy titkos, rejtett erő.
Tompa árnyékból csillogó élet lesz,
Ahogy belőle fény tör elő.

Nézzétek, milyen megfoghatatlan,
Csupa titok, csupa hatalom
S mégis, fényével akkor pompázhat csak,
Mikor én, az Ember, akarom!

Midőn lefekszem s oltom a lámpát,
Váratlanul azon akadok:
Mi lenne, hogyha többé föl nem gyulna
S örökre sötétbe maradok!

1922 első fele

VÁRAKOZÁS

Alszik a vár, elhagyatott. Kong a terem, fojt a magány.
Porbelepett ó-aranyos oszlopi közt lóg a falán
Sok fekete, ódon, öreg hősi vezér, ősi alak
Képe s a vár elhagyatott. Állnak az ősz, néma falak.

Kincs, arany és drága ezüst. Szellemeké mind e halom
(Szívem e vár.) s alvad a bor, ízzik a Vágy ravatalon.
Mennyezetes, szép nyoszolya, rajt’ a selyem csókra terül.
Őrzi merev isteni nő, friss mosolya is merevül.

Nesztelenűl dús, puha, lágy szőnyegek is fekszenek ott,
Mint a mezőn elfeledett, hóbefedett, árva halott.
Udvaron egy mélyvizü kút, rátüz a Nap, habja vakít
S alszik a vár, elhagyatott, mint a halott. Vár valakit.

1922 első fele

CSEND

Riasztó, mint a fölmorajló tenger
És mint a végtelen hó épp olyan.
Álarca mélyén bús Halál rohan –
Jaj, üstökömbe kap s én gyáva Ember

Remegve ejtem lelkemet elébe.
A szívem hallgatom – kopog-e még?
És megunom ez egyhangú zenét,
Pedig de jó, ha ver és nincsen vége.

Úgy érzem, mintha ingoványon járnék
És jaj süpped alattam a talaj,
De bennem még ellentállás szaval,

De fülemet betömte. – Ó, mi vár még
Reám, ki immár néma, hangtalan.
– Fejem lehajtva megadom magam.

1922 első fele

BÚS MAGYAR ÉNEKE

Száll az ének a mezőnek, esti szellő hollószárnyán,
Valami kis kopott ember énekelget búsan, árván
Bolondságról, szerelemről, kora őszről, illó nyárról
S körülötte elterülő néma magyar pusztaságról.

Fáj neki a teste, lelke, szíve tája, szemegödre,
Nem is tudja, feltámad-e, elpihenne mindörökre.

Titokzatos messzeségben istent keres magyar hangja,
Régi honát, testvéreit – mást se tehet – siratgatja.
Piros kedve pillangó volt, sárba fulladt ott Erdélyben,
Zöld reménye foszlányai meghaltak a Felvidéken.

Fáj neki a teste, lelke, szíve tája, szemegödre,
Nem is tudja, feltámad-e, elpihenne mindörökre.

Nincsen csak egy citerája, húrjai az égig érnek,
Rajt’ pengeti balladáit véres könnynek, könnyes vérnek.
Mámor esték elszállottak, ott fagytak a Karsztok alján
S ismeretlen menyasszonya tört liliom, olyan halvány.

Fáj neki a teste, lelke, szíve tája, szemegödre,
Nem is tudja, feltámad-e, elpihenne mindörökre.

Nem nézi a délibábot, túl van az már a határon
S elkerüli zárt szemét az incselkedő pajkos álom.
Holt vitézek sírtájára hullat dalt és nefelejcset
S fohászkodik: Uram, Hazám el egészen ne felejtsed:

Fáj neki a teste, lelke, szíve tája, szemegödre
S hazáján ha segíthetne, élne mégis mindörökre.

1922 első fele

SZERELMES KESERŰ HAZAFISÁG

Engem nem hívnak Párisok, Velencék,
Hol mint szökőkút, gyöngyöz életár,
Reám Hazám tarolt mezője vár –
Ó, csak tarolt ne volna! én is mennék!

Talán, talán úgy én is ott lehetnék.
De itt aszott a tépdesett határ
S hiába hullatom könyűm le, már
Nem sercen fű és nem libegnek lepkék,

Mert Istenúr hogy szántsa, bérre vár
És semmim sincsen, amivel fizetnék,
És hitem összedől, mint kártyavár:

Jaj, Sorsunk elvesztette bús lelencét!
És szívem sincs, odadtam régen már
Egy szőke lánynak e fakult szelencét.

1922 első fele

VÁRLAK

Egyre várlak. Harmatos a gyep,
Nagy fák is várnak büszke terebéllyel.
Rideg vagyok és reszketeg is néha,
Egyedül olyan borzongós az éjjel.
Ha jönnél, elsimulna köröttünk a rét
És csend volna. Nagy csend.
De hallanánk titkos éjjeli zenét,
A szívünk muzsikálna ajkainkon
És beolvadnánk lassan, pirosan,
Illatos oltáron égve
A végtelenségbe.

1922 első fele

JUHÁSZ GYULÁHOZ

Bátyám, ki bortól mámoros éneket
Zengsz húrodon, Te, nézd a magyar hazát,
Csitítsd el Anna-kérő szíved
S öntsd az erőd a reménytelenbe.

Hangod legyen az őszi vihar sötét
Zúgása, melyben tompa a jajgatás,
De a harangszó messze hangzik
S tornya fehérlik az éjszakában,

Ha sujt a villám s retten a gyönge szív.
És ösztökéld a tétova honfiút:
Üzend, hogy nincsen Isten, Ember,
Csak magyarok letiport hazája.

És hogyha kell, ó, csak könyörögj nekik,
Hogy dolgozó nép karja erős marad
És vagdald föl meleg nagy szíved
S oszd ki közöttük az éheseknek.

Csak így lehet célt érni magyarral el,
Szidj, kérj, dörögj és hozd a reményt nekünk,
Mert hogyha nem remél a költő,
Más ki remélne az új hazában.

1922 első fele

FOHÁSZKODÓ ÉNEK

A szívem ócska, istenes, remek
Szelence s rajta nem fogott a rozsda.
Nyitott tenyéren nyujtom a magosba
S a hajnalbíbor ércén megremeg.

Isten, ha vagy – és benned hinni kell
Kifosztott, földre vert bús jómagamnak –
Ha vagy és vélem terveid is vannak,
Ó, add, a csókját ifjan érjem el!

Akkor nem szólnék többé nagy Nevedről,
Csak öklöm ütné kétkedők hadát
S ha nem teszed meg, bárha szeretetből,

Marokkal összecíbálom haját,
Úgy hogy sikolt, mint süllyedő naszád
Bús kürtje távol barna part felé.

1922. jún. 10.

TAVASZI ÉNEK

Éneklem a tavaszt, a fényt,
Bimbózó ifjú zöld reményt,
Szerelmes szívem sóhaját
S csitítgatom szegényt,
Nekem nyilik minden berek
– A vérem játékos gyerek –
S a Nap elém hajol
És rám kacag, milyen ravasz
– Ó pompa, szín, ó dús Tavasz! –
Csak Márta nincs sehol.

Havas telekre zsenge fű,
A szellő nádi hegedű,
Rügyeznek ifjú lányszivek,
Az arcokon derű!
Csikó nyerít szerelmi vészt
S a torkom fölkiáltni készt: