Fabók Zoltán

A joghatóság kérdése az európai

és a magyar nemzetközi

fizetésképtelenségi jogban

Wolters Kluwer Hungary • Budapest, 2025

Kiadja a

Wolters Kluwer Hungary Kft.

Budapest, 2025

1117 Budapest, Budafoki út 187–189.

Telefon: +36 (1) 464-5656

E-mail: info-hu@wolterskluwer.com

wolterskluwer.com/hu-hu

Felelős vezető: Kézdi Katalin, a Wolters Kluwer Hungary Kft. ügyvezetője

Kiadásért felelős: dr. Krizsán Brigitta

A kiadványok szerkesztéséért felelős: dr. Váci Tímea, dr. Krizsán Brigitta

Felelős szerkesztő: dr. Farkas Katalin

Műszaki szerkesztés: Wolters Kluwer Hungary Kft.

Grafikai tervezés: Wolters Kluwer Hungary Kft.

ISBN 978-963-594-401-9

Termékkód: NEB1068

Kiadványaink megvásárolhatóak a shop.wolterskluwer.hu webáruházban.

Minden jog fenntartva, beleértve a sokszorosítás és a mű bővített, illetve rövidített változatának kiadási jogát is.

A Kiadó írásbeli hozzájárulása nélkül sem a teljes mű, sem annak bármely része semmiféle formában (fotokópia, mikrofilm vagy más hordozó) nem sok szorosítható.

Szerző:

dr. Fabók Zoltán

Kézirat lezárva:

2024. július 20.

© dr. Fabók Zoltán, Budapest, 2025

© Wolters Kluwer Hungary Kft., Budapest, 2025

Rövidítések jegyzéke

1968-as Brüsszeli

Egyezmény

1968 Brussels Convention on jurisdiction and the enforcement of judgments in civil and commercial matters. OJ L 29., 31.12.1972, 32– 42.

1970 Preliminary Draft Convention

Preliminary Draft of a Convention on Bankruptcy, Winding-up, Arrangements, Compositions and Similar Proceedings’ Translation of Commission document 3.327/1/XIV/70, 4 June 1973. [EU Commission – Working Document]

1970 Noël-Lemontey Report

Reprót on the convention relating to bankruptcies, compositions and analogous procedures. 16.775/XIV/70.

1976 Cork Report

The EEC Preliminary Draft Convention on Bankruptcy, Winding-up, Arrangements, Compositions, and Similar Proceedings, Report of the Advisory Committee (Cmnd 6602)

1978 Schlosser Report

Report by Professor Dr Peter Schlosser on the Convention of 9 October 1978 on the Association of the Kingdom of Denmark, Ireland and the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland to the Convention on jurisdiction and the enforcement of judgments in civil and commercial matters and to the Protocol on its interpretation by the Court of Justice

1979 Jenard Report

Report by Mr P. Jenard on the Convention of 27 September 1968 on jurisdiction and the enforcement of judgments in civil and commercial matters

1980 Lemontey Report

A dokumentum az 1982 Draft Convention-nel azonos dokumentumban érhető el.

1982 Draft Convention

Draft Convention on bankruptcy, winding-up, arrangements, compositions and similar proceedings’ [Bulletin of the European Communities Supplement 2/82]

1988 Lugano Convention

88/592/EEC: Convention on jurisdiction and the enforcement of judgments in civil and commercial matters – Done at Lugano on 16 September 1988. OJ L 319., 25.11.1988, 9–48.

1990 Istanbul Convention

European Convention on Certain International Aspects of Bankruptcy (ETS No. 136)

1995 Insolvency Convention

1995 Convention on Insolvency Proceedings

2005-ös Magyarázó Jelentés

Hartley, Trevor – Dogauchi, Masato: Hágai Nemzetközi Magánjogi Konferencia 2005. június 30-i egyezmény a joghatósági megállapodásokról. Magyarázó jelentés

2007-es Luganói Egyezmény

Egyezmény a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról. HL L 339, 2007.12.21, 3– 41. (Lásd: A Tanács 2007. október 15-i 2007/712/EK határozata a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló egyezménynek a Közösség nevében történő aláírásáról)

2012-es Bizottsági Jelentés

A Bizottság jelentése a Tanácsnak, az Európai Parlamentnek és az Európai Gazdasági és Szociális Bizottságnak a fizetésképtelenségi eljárásról szóló, 2000. május 29-i 1346/2000/ tanácsi rendelet alkalmazásáról; Strasbourg, 12.12.2012 COM(2012)743 final

2012 Commission Proposal

Proposal for a REGULATION OF THE EUROPEAN PARLIAMENT AND OF THE COUNCIL amending Council Regulation (EC) No 1346/2000 on insolvency proceedings {SWD(2012) 416 final} {SWD(2012) 417 final}

2012 INSOL Europe Proposal

van Galen, Robert – André, Marc – Fritz, Daniel – Gladel, Vincent – van Koppen, Frans – Marks, David – Wouters, Nora: Revision of the European Insolvency Regulation – Proposals by INSOL Europe. INSOl Europe, Nottingham, 2012.

2019 HCCH Judgements Convention

Convention of 2 July 2019 on the Recognition and Enforcement of Foreign Judgments in Civil or Commercial Matters

2019 Explanatory Report

Garcimartín, Francisco – Saumier, Geneviève: Explanatory Report on the Convention of 2 July 2019 on the Recognition and Enforcement of Foreign Judgments in Civil or Commercial Matters

2000-es Fizetésképtelenségi rendelet

A Tanács 2000. május 29-i 1346/2000/EK rendelete a fizetésképtelenségi eljárásról. HL L 160., 2000.6.30., 1–18.

2021 CERIL Report

Madaus, Stephan – Wessels, Bob: CERIL Report 2021-1 on identifying annex actions under Article 6(1) of the European Insolvency Regulation 2015

2022 Commission Proposal

Proposal for a DIRECTIVE OF THE EUROPEAN PARLIAMENT AND OF THE COUNCIL harmonising certain aspects of insolvency law {SEC(2022) 434 final} – {SWD(2022) 395 final} – {SWD(2022) 396 final}

Are. tv.

2015. évi CV. törvény a természetes személyek adósságrendezéséről

Bit.

2014. évi LXXXVIII. törvény a biztosítási tevékenységről

Brexit

Az Egyesült Királyság 2020. január 31-i kilépése az Európai Unióból; az átmeneti időszak 2020. december 31-ig tartott

Brüsszel I. rendelet

A Tanács 2000. december 22-i 44/2001/EK rendelete a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról. HL L 12. 2001.1.16. 1–23.

Brüsszel Ia. rendelet

Az Európai Parlament és a Tanács 2012. december 12-i 1215/2012/EU rendelete a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról (átdolgozás). HL L 351., 2012.12.20. 1–32.

Brüsszel II. rendelet

A Tanács 2000. május 29-i 1347/2000/EK rendelete a házassági ügyekben és a házastársaknak a közös gyermekekkel kapcsolatos szülői felelősségre vonatkozó eljárásokban a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról

COMI

Az adós fő érdekeltségeinek központja (centre of main interests)

Ctv.

2006. évi V. törvény a cégnyilvánosságról, a bírósági cégeljárásról és a végelszámolásról

Cstv.

1991. évi XLIX. törvény a csődeljárásról és a felszámolási eljárásról

EUB

Az Európai Unió Bírósága

Fizetésképtelenségi rendelet

Az Európai Parlament és a Tanács 2015. május 20-i (EU) 2015/848 rendelete a fizetésképtelenségi eljárásról (átdolgozás). HL L 141., 2015.6.5., 19 –72.

EUMSZ

Az Európai Unió működéséről szóló szerződés egységes szerkezetbe foglalt változata. HL C 326., 2012.10.26., 47–390.

Fktv.

1997. évi CXXXII. törvény a külföldi székhelyű vállalkozások magyarországi fióktelepeiről és kereskedelmi képviseleteiről

Hágai Joghatósági Egyezmény

A joghatósági megállapodásokról szóló, 2005. június 30-ai Hágai Egyezmény

Hpt.

2013. évi CCXXXVII. törvény a hitelintézetekről és a pénzügyi vállalkozásokról

InsO

Insolvenzordnung vom 5. Oktober 1994. BGBl. I S. 2866.

INSOL International

International Association of Restructuring, Insolvency & Bankruptcy Professionals

Insolvency Act 1986

UK Parliament Act to consolidate the enactments relating to company insolvency and winding up (including the winding up of companies that are not insolvent, and of unregistered companies); enactments relating to the insolvency and bankruptcy of individuals; and other enactments bearing on those two subject matters, including the functions and qualification of insolvency practitioners, the public administration of insolvency, the penalisation and redress of malpractice and wrongdoing, and the avoidance of certain transactions at an undervalue

Kjtv.

1991. évi XLI. törvény a közjegyzőkről

Legislative Guide

UNCITRAL Legislative Guide on Insolvency Law.

MLCBI

UNCITRAL Model Law on Cross-Border Insolvency (1997)

MLCBI Digest

Digest of Case Law on the UNCITRAL Model Law on Cross-Border Insolvency

MLCBI Guide

Guide to Enactment and Interpretation of the UNCITRAL Model Law on Cross-Border Insolvency (2013)

MLREIRJ

UNCITRAL Model Law on Recognition and Enforcement of Insolvency-Related Judgments (2018)

MLREIRJ Guide

Guide to Enactment of the UNCITRAL Model Law on Recognition and Enforcement of Insolvency-Related Judgments

Nmjtv.

2017. évi XXVIII. törvény a nemzetközi magánjogról

Nmjtvr.

1979. évi 13. törvényerejű rendelet a nemzetközi magánjogról

PKKB

Pesti Központi Kerületi Bíróság

Pp.

2016. évi CXXX. törvény a polgári perrendtartásról

Ptk.

2013. évi V. törvény a Polgári Törvénykönyvről

1959-es Ptk.

1959. évi IV. törvény a Polgári Törvénykönyvről

StaRUG

Gesetz über den Stabilisierungs- und Restrukturierungsrahmen für Unternehmen (StaRUG)

Szanálási tv.

2014. évi XXXVII. törvény a pénzügyi közvetítőrendszer egyes szereplőinek biztonságát erősítő intézményrendszer továbbfejlesztéséről

Szát.

2021. évi LXIV. törvény a szerkezetátalakításról és egyes törvények jogharmonizációs célú módosításáról

Szerkezetátalakítási irányelv

Az Európai Parlament és a Tanács 2019. június 20-i (EU) 2019/1023 irányelve a megelőző szerkezetátalakítási keretekről, az adósság alóli mentesítésről és az eltiltásokról, valamint a szerkezetátalakítási, fizetésképtelenségi és adósság alóli mentesítési eljárások hatékonyságának növelését célzó intézkedésekről, és az (EU) 2017/1132 irányelv módosításáról (Szerkezetátalakítási és fizetésképtelenségi irányelv). HL L 172., 2019.6.26., 18–55.

Szolvencia II. irányelv

Az Európai Parlament és a Tanács 2009. november 25-i 2009/138/EK irányelve a biztosítási és viszontbiztosítási üzleti tevékenység megkezdéséről és gyakorlásáról (Szolvencia II). HL L 335, 2019.12.17, 1–155.

UNCITRAL

United Nations Commission On International Trade Law

Üttv.

2017. évi LXXVIII. törvény az ügyvédi tevékenységről

Vht.

1994. évi LIII. törvény a bírósági végrehajtásról

Virgós–Schmit Report

Virgós, Miguel and Schmit, Etienne (1996) Report on the Convention on Insolvency Proceedings. [EU Council of the EU Document]

1. Bevezetés

1.1. Általában

A nemzetközi fizetésképtelenségi jog a fizetésképtelenségi jog – tág értelemben vett, azaz a nemzetközi eljárásjogot is magában foglaló1 – nemzetközi magánjoga, amely fizetésképtelenségi anyagi jogi szabályokat is magában foglal. A nemzetközi fizetésképtelenségi jog ennek megfelelően az egyes államok nemzeti fizetésképtelenségi jogának, illetve eljárásainak határokon átívelő vonatkozásaival foglalkozik.

Az egyes államok általános anyagi fizetésképtelenségi jogának harmonizációja még az Európai Unión belül is meglehetősen kezdeti fázisában tart.2 A folyamat azonban az utóbbi évtizedben felgyorsult, amelynek eredményeként 2019-ben megszületett az egyes részterületeken jelentős harmonizációt előirányzó Szerkezetátalakítási irányelv, melyet a tagállamoknak legkésőbb 2022. július 17-ig kellett átültetniük saját jogrendszerükbe.3 Ennek a kötelezettségének a magyar jogalkotó a Szát. megalkotásával tett eleget.4 Az Európai Unión belüli fizetésképtelenségi anyagi jogi harmonizációs törekvések legújabb fejleménye a fizetésképtelenségi jog egyes aspektusainak harmonizációját célzó 2022 Commission Proposal.5

Szemben az anyagi fizetésképtelenségi jog harmonizációjával, a tagállami fizetésképtelenségi jogok nemzetközi magánjogi harmonizációja lényegében megvalósult. A több mint két évtizede az Európai Unióban hatályba lépett 2000-es Fizetésképtelenségi rendelet teljesen új nemzetközi magánjogi rezsimet hozott létre a fizetésképtelenségi eljárások számára, mely 2004 óta Magyarországra is kiterjed. Az első fizetésképtelenségi rendeletet időközben felváltotta a 2017 óta alkalmazandó – átdolgozott – Fizetésképtelenségi rendelet. A fizetésképtelenségi rendeletek nem hoztak létre egységes európai fizetésképtelenségi eljárásokat, és a tagállami fizetésképtelenségi jogok minimumharmonizációját sem tűzték ki célul. A rendeletek célja egy olyan egységes jogi rezsim létrehozása volt, amely lehetővé teszi az egyes tagállami fizetésképtelenségi eljárások „összehangolását”. A fizetésképtelenségi rendeletek ezt főként nemzetközi magánjogi természetű szabályokkal valósítják meg: egységes uniós szabályokat adnak a hatálya alá eső tagállami fizetésképtelenségi eljárások kapcsán a joghatóságra, az egyes eljárások univerzális (azaz az adott tagállamon túlmutató) hatályára, az alkalmazandó jogra, az eljárás során hozott határozatok elismerésére és végrehajtására. A nemzetközi magánjogi természetű rendelkezések mellett számos egyéb eljárási és technikai jellegű szabályt tartalmaznak, melyek arra hivatottak, hogy a fizetésképtelenségi rendeletek hatálya alá tartozó tagállami fizetésképtelenségi eljárások az EU kontextusában is működőképesek legyenek: ilyenek főként a fizetésképtelenségi szakértőkre vonatkozó rendelkezések, a fizetésképtelenségi nyilvántartásra vonatkozó szabályok, valamint a közzétételre, hitelezői követelések benyújtására, az együttműködésre, kapcsolattartásra és koordinációra vonatozó részletes rendelkezések.

A 2017-ben megalkotott új magyar nemzetközi magánjogi kódex, az Nmjtv. ambíciója szerint magában foglalja a nemzetközi fizetésképtelenségi jog nemzetközi magánjogi normáit is. Ennek megfelelően az Nmjtv. tartalmaz szabályokat a joghatósággal, alkalmazandó joggal és a külföldi eljárásban hozott határozatok elismerésével kapcsolatban.

Ebben a munkában az európai és magyar nemzetközi fizetésképtelenségi jog egyik alapvető aspektusát, a joghatóság kérdését járom körül. E körben szükséges hangsúlyozni, hogy a joghatóság kérdése szükségképpen összefügg az alkalmazandó jog és az elismerés, illetve végrehajtás témakörével. Alapvetően az utóbbi két nagy témakör kifejtése túlmutat a jelen mű ambícióin, ugyanakkor az összefüggésekre a megfelelő helyeken6 felhívom a figyelmet.

1.2. A követett módszertan

Célom egyrészről a létező jog leírása jogpozitivista megközelítéssel.7 Ez magában foglalja az Európai Unió releváns másodlagos jogának (így különösen a 2000-es Fizetésképtelenségi rendelet, a Fizetésképtelenségi rendelet, a Brüsszel Ia. rendelet) és az Nmjtv. joghatósági rendelkezéseinek rendszertani elemzését, továbbá az uniós és tagállami bíróságok releváns esetjogának feltárását. A munkám célja ebben a vonatkozásban a létező jog doktrinális elemzése a vonatkozó szabályok belső koherenciájának vizsgálatával, beleértve a rendszeren belüli ellentmondások azonosítását is. A létező jog feltárása önmagában is értékes cél.8 Richard Posner találóan fogalmazott: „The messy work product of the judges and legislators requires a good deal of tidying up, of synthesis, analysis, restatement, and critique. These are intellectually demanding tasks, requiring vast knowledge and the ability (not only brains and knowledge and judgment, but also Sitzfleisch [kiemelés az eredetiben] to organize dispersed, fragmentary, prolix, and rebarbative materials. These are tasks that lack the theoretical breadth or ambition of scholarship in more typically academic fields. Yet they are of inestimable importance to the legal system and of greater social value than much esoteric interdisciplinary legal scholarship.” 9

A pozitivista megközelítés magában foglalja a releváns másodlagos irodalom felhasználását is. A magyar nyelvű vonatkozó szakirodalom viszonylag áttekinthető mennyisége mellett a külföldi – főleg angol nyelvű – irodalom esetén teljességre értelemszerűen nem törekedhettem. Az általam felhasznált rendkívül inspiráló másodlagos források közül kiemelem Virgós és Garcimartín professzorok közel húsz éve megjelent kézikönyvét,10 amely számos vonatkozásban prófétikusnak bizonyult az elmúlt két évtizedben, amennyiben konklúziói rendre megjelentek az EUB esetjogában.

Célom másrészről a „jobb jog” megtalálása. A jogtudomány normatív diszciplína is, amennyiben a „jobb jogot” keresi.11 A jogi doktrína mint normatív princípium legalábbis részben pusztán belső logika kérdése lehet.12 Ha ugyanis a jogrendszerben belső inkoherenciát fedezünk fel, ez önmagában jó ok arra, hogy olyan megoldást keressünk, amellyel az ellentmondás feloldható. Ez nem feltétlenül igényel jogalkotói beavatkozást. Ez a Mackor által meghatározott „normakeresés” (norm-contensions) területe: „In cases where the formulations of norms are vague or ambiguous, where the norms turn out to be inconsistent or incoherent, or where there are gaps in the law, the only norm-description that legal scholars can offer is the statement that formulations are vague or ambiguous, or that the law contains a gap, etc. In order to remove the vagueness. ambiguity, inconsistency or incoherency, legal scholars have to make proposals on how law as a social fact has to be changed in order to deal with these deficiencies. […] [N]orm-contentions are statements about law as an optimal internally coherent normative system [kiemelés az eredetiben]. […] [C]ontentions must take as much as possible of the positive law into account. Due to the fact that only legal norms and presuppositions of legal cognition play a role, it is an internal rather than an external critique of positive law.” 13

Mackor szerint a „normakeresés” célja a hézagok kitöltése, valamint a homályosság és a kétértelműség kiküszöbölése.14 Ez eltér a létező jog puszta leírásától, de abból következik, mert a kiküszöbölendő hiányosságok magából a jogrendszerből, és nem a jogrendszeren kívüli körülményekből erednek.

Célom harmadrészről a figyelemfelhívás a jogalkotó felé, azokban az esetekben, ahol jogalkotás látszik szükségesnek. A normatív megközelítés, azaz a „jobb jog” keresése nem állhat meg a jogrendszer határainál. A jog területének határait át kell lépni, és külső tényezőket is figyelembe kell venni, amikor a jog mint társadalmi rendszer működését kívánjuk értékelni. Végül is a jog nem lehet zárt rendszer, amely független attól a társadalmi valóságtól, amelyben működik. Ellenkezőleg: a jogrendszernek végső soron az embereket és a társadalmat kell szolgálnia, amelyben élnek. Elegendő e körben a Fizetésképtelenségi rendelet (2) preambulumbekezdésére utalni, amely kimondja, az Európai Unió a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség létrehozását tűzte ki célul.

A jogrendszeren kívüli tényezők egyike a jogbiztonság, illetve előreláthatóság. Amennyire csak lehetséges, a feleknek előre kell tudni látniuk, hogy melyik fórum rendelkezik majd joghatósággal az ügyükben.15 Szintén lényeges az adóson és a hitelező(kö)n túli egyéb érdekeltek érdeke. További figyelembe veendő tényező az eljárás hatékonysága és eredményessége.16 Ezekre az elvekre – bár kissé eltérő összefüggésben – a Fizetésképtelenségi rendelet (8) preambulumbekezdése is hivatkozik. Első megközelítésben úgy tűnhet, hogy minél több polgári-kereskedelmi keresetre terjed ki a fizetésképtelenségi fórum joghatósága, annál hatékonyabb és eredményesebb egy fizetésképtelenségi eljárás.17 Másrészt viszont a szélsőséges koncentráció éppen ellenkező hatást válthat ki. Ha például a fizetésképtelen adóssal szemben indított valamennyi peres ügyet a fizetésképtelenségi fórum magához vonzaná, akkor a fórum bíróságának nagy valószínűséggel külföldi jog által szabályozott és esetleg idegen nyelvű iratokon alapuló kereskedelmi ügyekben kellene döntenie. Hasonlóképpen, a fizetésképtelenségi szakértő által az adós korábbi vezetőivel szemben esetlegesen indítandó pereket kizárólag a fizetésképtelenségi fórumhoz irányítani szintén kontraproduktív lehet. Ezt az európai jogalkotó is elismerte azzal, hogy olyan új szabályokat vett fel a Fizetésképtelenségi rendeletbe, amelyek lehetővé teszik, hogy a fizetésképtelenséggel kapcsolatos pereket bizonyos feltételek mellett az alperes domicíliuma szerinti tagállam bíróságai előtt lehessen megindítani.18 Emellett az eljárásoknak a fizetésképtelenségi fórumra való összpontosítása bizonyos esetekben befolyásolhatja az alperes tisztességes eljáráshoz való jogát.19 Ez elsősorban az alperesnek azt az általános jogát jelenti, hogy a lakóhelye szerinti bíróságok előtt perelhető, amint az a Brüsszel Ia. rendelet 4. cikk (1) bekezdésében foglalt alapvető joghatósági szabályban is szerepel. Ennek az elvnek a gyökerei az actor sequitur forum rei római maximát tükrözik.20

1.3. A munka tartalmi keretei

A könyv kiinduló – második – fejezetében a fizetésképtelenségi eljárás, illetve a fizetésképtelenséggel kapcsolatos eljárás fogalmát járom körül. A fogalmak tisztázása azért lényeges, mert mind a vizsgált uniós, mind a magyar joghatósági szabályok hatálya a fizetésképtelenségi (ideértve a fizetésképtelenséggel kapcsolatos vagy járulékos) eljárásokra terjed ki. A kérdés az EU jog vonatkozásában különösen a fizetésképtelenséggel kapcsolatos (járulékos) eljárások elhatárolása szempontjából jelentős. Az ezzel kapcsolatos uniós esetjogot részletesen elemzem. A magyar jog szempontjából pedig a – magyar és külföldi – fizetésképtelenségi eljárások fogalmának meghatározása lényeges. Erre nézve egy háromlépcsős teszt felállítását és alkalmazását javaslom.

A harmadik fejezetben a fizetésképtelenségi rendelet joghatósági szabályait vizsgálom. E körben különös jelentőséggel bír a fizetésképtelenségi rendelet és a polgári-kereskedelmi ügyekben irányadó Brüsszel-rezsim joghatósági szabályainak – látszólagos – konfliktusa, a Fizetésképtelenségi rendelet új 6. cikke által megteremtett vagylagos joghatóság kérdése, a „de facto” vis attractiva concursus jelensége (amely a lex concursus közvetett joghatósági természetének elismerését jelenti). Ebben a fejezetben részletesen vizsgálom az egyes magyar fizetésképtelenségi eljárások illeszkedését a fizetésképtelenségi rendeletek joghatósági rendszerébe, így különösen az egyes magyar fizetésképtelenségi jogszabályok személyi hatálya és az uniós joghatósági szabályok közötti interferenciát, a „stratégiai” eljárások uniós rezsimbe való illeszkedését és a külföldi vállalkozás magyarországi fióktelepével kapcsolatos kérdéseket.

A negyedik fejezetben az Nmjtv. fizetésképtelenségre vonatkozó joghatósági szabályai kerülnek elemzésre. E körben kimutatom az Nmjtv.-ben szűkre szabott joghatósági okok – vélhetően nem szándékolt – kihatását a külföldi eljárások magyarországi elismerésével kapcsolatban. Vizsgálom továbbá az Nmjtv. és az egyes magyar fizetésképtelenségi eljárások tárgyi-személyi hatályának eltérő meghatározásából eredő várható jogalkalmazási problémákat.

2. A fizetésképtelenségi eljárás fogalma a Fizetésképtelenségi rendelet és az Nmjtv. kontextusában

2.1. Bevezetés

Az Nmjtv. – szemben elődjével, az Nmjtvr.-rel, amely csak a joghatósági rendelkezések körében tartalmazott explicit szabályokat21 a fizetésképtelenséggel kapcsolatban – a nemzetközi magánjog „klasszikus” területeinek mindegyikén22 ad rendelkezéseket a fizetésképtelenségi jogra vonatkozólag. A joghatóság körében az Nmjtv. rendelkezik arról, hogy az adós belföldi székhelye vagy működési helye alapozza meg a magyar bíróság joghatóságát23, valamint ugyanezen bíróság járhat el a fizetésképtelenségi eljárásból származó és azzal szorosan összefüggő keresetek (fizetésképtelenséggel kapcsolatos keresetek) tekintetében is.24 A magyar bíróság előtt kezdeményezett fizetésképtelenségi eljárás joghatásaira az Nmjtv. – főszabály szerint – a magyar jogot rendeli alkalmazni.25 Végezetül az Nmjtv. rendelkezik a külföldi fizetésképtelenségi eljárás, illetve az eljárásban hozott határozatok magyarországi elismeréséről.26

Az Nmjtv. azonban – csakúgy, mint elődje – nem tartalmazza a fizetésképtelenségi eljárás fogalmának meghatározását. A kérdés pedig nem elméleti: a fizetésképtelenségi eljárás tartalma jelöli ki az Nmjtv. fizetésképtelenséggel kapcsolatos rendelkezéseinek tárgyi hatályát. Amennyiben fennáll a joghatósága, a magyar bíróság magyar jog szerinti fizetésképtelenségi eljárást tud lefolytatni. Mind a belföldi, mind a külföldi eljárások joghatásainál jelentőséggel bír a fogalom tartalmának meghatározása úgy a „kimenő”, mint a „bejövő” eljárásoknál. A nemzetközi (azaz határokon átívelő) fizetésképtelenségi jog27 kontextusában előbbiek alatt a Magyarországon induló eljárások értendőek, melyek külföldön is joghatással járnak. Utóbbiak alatt pedig azok a külföldi bíróság előtt indult eljárások, melyek joghatásai belföldre is irányulnak. Értelemszerűen a „kimenő” eljárásoknál a magyar fizetésképtelenségi jog szerinti eljárásokról, míg „bejövő” eljárásoknál külföldi fizetésképtelenségi jog szerinti eljárásokról van szó.

A fizetésképtelenségi jog gyűjtőfogalom. Nem ragadható meg jogforrási szinten, mert fizetésképtelenségi természetű eljárásokat számos jogszabály szabályozhat. Így Magyarországon a hagyományos fizetésképtelenségi eljárásokat – a csődeljárást28 és a felszámolási eljárást29 – szabályozó Cstv.-n kívül más jogszabályok is létrehoztak fizetésképtelenségi jellegű eljárásokat. Ilyenek lehetnek egyebek mellett a kényszertörlési eljárás,30 az önkormányzatok vagyonrendezési eljárása,31 a természetes személyek adósságrendezési eljárása,32 vagy az újabb jogalkotás termékeként a szerkezetátalakítás33 és a vállalkozások reorganizációja.34 Értelemszerűen a külföldi fizetésképtelenségi eljárások köre – melyek ilyenkénti minősítése jelentőséggel bír az Nmjtv. elismerési rendszerében – még szélesebb.

Annak érdekében, hogy közelebb jussunk az Nmjtv.-ben meghatározott fizetésképtelenségi eljárás és fizetésképtelenséggel kapcsolatos keresetek fogalmához, az alábbiakban megvizsgálom a fizetésképtelenségi eljárások jellemző tartalmi kritériumait (2.2. pont), a fizetésképtelenségi eljárás fogalmát az uniós jog rendszerében (2.3. pont), a fizetésképtelenségi eljárások és fizetésképtelenséggel kapcsolatos eljárások koncepcióját a Fizetésképtelenségi rendelet és a Brüsszel Ia. rendelet közötti elhatárolás összefüggésében (2.4. pont) és a fizetésképtelenségi eljárás és a fizetésképtelenséggel kapcsolatos eljárások fogalmát egyes nemzetközi szerződésekben és más instrumentumokban (2.5. pont), majd a német InsO megoldását (2.6. pont). Ezt követően kísérletet teszek a fizetésképtelenségi eljárás és fizetésképtelenséggel kapcsolatos eljárások fogalmának elhelyezésére az Nmjtv. rendszerében (2.7. pont).

2.2. Egyes tartalmi kritériumok

A fizetésképtelenségi eljárások fogalmának – legalább első körben történő – meghatározásához közelebb vihet az eljárások leglényegesebb tartalmi kritériumainak megismerése. A leglényegesebb vonásoknak általánosságban az alábbiak tekinthetők. A jellemző vonások listája ugyanakkor nem tekinthető sem kimerítőnek, sem a fizetésképtelenségi eljárásnak minősülés minimumkövetelményeinek.

2.2.1. Fizetésképtelenség

A fizetésképtelenségi eljárások megindítása feltételezi, hogy az adós fizetésképtelen vagy legalábbis az eljárás az adós fizetésképtelenségének elkerülését szolgálja. A fizetésképtelenség meghatározásának többféle tesztje ismert. Az egyik széles körben használt módszer az ún. likviditási vagy cash-flow teszt. Eszerint fizetésképtelennek minősül az adós, ha fizetéseit általában megszüntette és nem rendelkezik elegendő cash-flow-val az esedékes, illetve a rendes üzletmenetben várható kötelezettségei teljesítésére, feltéve, hogy ez a helyzet nem csupán egy pillanatnyi cash-flow problémát tükröz.35 A fizetések megszüntetése (general cessation of payments) általában a likviditás alfajának vagy indikátorának tekinthető.36

A másik elterjedt teszt az ún. mérleg-teszt (balance sheet test, overindebtedness). Eszerint az adós pénzügyi nehézségeire utal, ha az adós kötelezettségei meghaladják az eszközeit. A mérleg-teszt sokszor inkább a likviditási teszttel együtt használatos, mert önmagában nem feltétlenül vonható le következtetés az adós mérlegéből a fizetésképtelenséggel kapcsolatban: a mérleg nem mindig mutat időszerű és aktuális képet, sokszor szakértő közreműködését igényli, továbbá egy alapvetően negatív saját tőkéjű cég is rendelkezhet életképes business-szel, illetve cash-flow-val a nehézségek áthidalására.37

A magyar Cstv.-ben nevesített egyes fizetésképtelenségi okokban felfedezhetők a fenti megközelítések elemei. Így az adós jogerős bírósági határozatban megállapított teljesítési határidőn belüli teljesítés elmulasztása,38 az eredménytelen végrehajtás,39 csőd- vagy felszámolási egyezség nem teljesítése,40 illetve adós által indított eljárásban az esedékességkori nemteljesítés vagy előrelátható nemteljesítés41 a likviditási tesztet tükrözi. A mérleg-teszt alkalmazandó vagylagosan az adós által indított eljárásokban.42 Ugyanakkor a hitelező által indított eljárások között a tapasztalatok szerint leggyakrabban felhívott fizetésképtelenségi ok – szerződésen alapuló nem vitatott vagy elismert hitelezői követelésen alapuló fizetésképtelenség43 – tisztán formalista megközelítést alkalmaz, és ennek alapján a fizetésképtelenség megállapítására úgy kerülhet sor, hogy az adós sem likviditási, sem pedig mérleg alapon nem fizetésképtelen.44 A fizetések megszüntetése legfőbb szerv kötelező összehívásának egyik eseteként jelenik meg a Ptk.-ban, azonban közvetlenül fizetésképtelenségi okként a magyar jogban sem került nevesítésre.45

Fizetésképtelenségi eljárás nemcsak fizetésképtelenség esetén, hanem a fizetésképtelenség elkerülése érdekében is indítható. Ezek a fizetésképtelenséget megelőző eljárások (pre-insolvency proceedings) úgy jellemezhetők mint kvázi kollektív eljárások, melyek bíróság vagy más hatóság felügyelete alatt folynak, és lehetőséget adnak a fizetési nehézséggel küzdő adósnak a korai restrukturálásra annak érdekében, hogy elkerülhető legyen a hagyományos értelemben vett fizetésképtelenségi eljárás megindítása.46 Az ún. hibrid eljárások pedig azok, melyeknél az adós ugyan részben megtartja rendelkezési jogát a vagyona, illetve gazdálkodása felett, azonban a bíróság vagy fizetésképtelenségi szakértő ellenőrzést vagy felügyeletet gyakorol felette.47 A 2019-ben elfogadott Szerkezetátalakítási irányelv az EU tagállamai tekintetében bizonyos fokú harmonizációt irányoz elő a fizetésképtelenséget megelőző eljárások tekintetében. A Szerkezetátalakítási irányelv a megelőző eljárások megindítását a fizetésképtelenség valószínűsége esetén teszi lehetővé, ugyanakkor a tagállami jogalkotóra hagyja e fogalom meghatározását.48

Egyes magyar fizetésképtelenségi eljárások is megindulhatnak a fizetésképtelenség bekövetkezése előtt. Így a csődeljárás megindításának a joggyakorlat szerint nem, azonban a Cstv. szövege szerint előfeltétele, hogy az adós tartozásait az esedékességkor nem tudta vagy előreláthatóan nem tudja kiegyenlíteni.49 Az egyik értelmezés szerint ez a feltétel nem azonos a „fizetésképtelenséggel fenyegető helyzet” feltételével.50 A fizetésképtelenséggel fenyegető helyzet bekövetkezte a Cstv. alkalmazásában az az időpont, amelytől kezdve a gazdálkodó szervezet vezetői előre látták, vagy az ilyen tisztséget betöltő személytől elvárható gondosság mellett látniuk kellett, hogy a gazdálkodó szervezet nem lesz képes esedékességkor kielégíteni a vele szemben fennálló követeléseket.51 A Cstv. a fizetésképtelenséggel fenyegető helyzet definícióját nem a csődeljárás megindításával kapcsolatban, hanem a felszámolás alatt álló adós vezető tisztségviselőjének az adós hitelező felé fennálló közvetlen felelősségét szabályozó rendelkezések körében adja meg.52 Más értelmezés szerint a csődeljárást csak legalább a fizetésképtelenséggel fenyegető helyzetben lévő gazdálkodó szervezetek választhatják.53 A magyar jog szerinti reorganizációt a fenyegető fizetésképtelenségben lévő vállalkozás kezdeményezhet.54 A fenyegető fizetésképtelenség a 2021. évi XCIX. törvény alkalmazásában lényegében megegyezik a Cstv. szerinti fizetésképtelenséggel fenyegető helyzet definíciójával: olyan helyzetet jelöl, amelyben a vállalkozás vezetői előre látják vagy az ilyen tisztséget betöltő személytől elvárható gondosság mellett látniuk kell, hogy a vállalkozás nem lesz képes esedékességkor kielégíteni a vele szemben fennálló követeléseket.55 A Szerkezetátalakítási irányelvet átültető Szát. ezzel szemben „a fizetésképtelenné válás valószínűsége” esetén teszi lehetővé a szerkezetátalakítási eljárás megindulását.56 A fizetésképtelenné válás valószínűsége a magyar definíció szerint olyan helyzet, amelyben alappal feltételezhető, hogy az adós a fennálló fizetési kötelezettségeit – további intézkedések meghozatala nélkül – az esedékességkor nem fogja tudni teljesíteni.57 A Cstv. szerinti fizetésképtelenséggel fenyegető helyzettel szemben a fizetésképtelenné válás valószínűsége esetén nem fogalmi feltétel, hogy bekövetkezzen az az időpont, amikor az adós vezető tisztségviselői előre látják – vagy kellő gondosság mellett látniuk kellene –, hogy az adós esedékességkor előreláthatóan nem tudja kielégíteni a tartozásait. A fizetésképtelenné válás valószínűségét megalapozhatja az adós pénzügyi helyzetének megrendülése, piaci viszonyainak előre látható vagy már bekövetkezett változása, de akár a működésében rejlő olyan nehézség, amelynek kezelése életképességének, működőképességének fenntartásához szükséges.58 Az indokolás tükrében nem tűnik tarthatónak Juhász László álláspontja, miszerint a fenyegető fizetésképtelenség fogalma mindhárom eljárásban azonosnak tekinthető.59

2.2.2. Reorganizációs vagy likvidációs típusú eljárások

A jogi személyek fizetésképtelenségi eljárásai alapvetően az adós reorganizációjára vagy jogutód nélküli megszűnésére irányulnak.

A reorganizáció mint gyűjtőfogalom olyan eljárástípusra utal, amelynek végső célja, hogy lehetővé tegye az adós számára pénzügyi nehézségeinek leküzdését és a szokásos gazdasági tevékenységének helyreállítását vagy folytatását (bár egyes esetekben ez magában foglalhatja a vállalkozás tevékenységi körének csökkentését, annak egy másik vállalkozás számára történő eladását). A reorganizációs eljárások célja, hogy az adósnak lélegzetvételnyi időt biztosítsanak az átmeneti likviditási nehézségekből vagy tartósabb túladósodásból való kilábalásra, és szükség esetén lehetőséget biztosítsanak számára adósságának és a hitelezőkkel való kapcsolatainak restrukturálására. Amennyiben a restrukturálás lehetséges, a hitelezők általában azt részesítik előnyben, ha az adós üzleti tevékenységének folytatásából származó előny növeli az adóssal szembeni követeléseik értékét.60 A reorganizáció szorítkozhat egy egyszerű megállapodásra, amelyben például a hitelezők megállapodnak abban, hogy megkapják a nekik járó tartozások bizonyos százalékát („haircut”). Az adósságok így csökkennek, az adós pedig fizetőképessé válik, és folytathatja a tevékenységét. A reorganizáció egy összetett átszervezést is jelenthet, amelynek keretében például az adósságokat átstrukturálják (a hitel futamidejének és a fizetési határidőnek a meghosszabbításával, a kamatfizetés elhalasztásával vagy a hitelezők személyének megváltoztatásával stb.); egyes adósságokat saját tőkévé alakíthatnak át, a nem alapvető eszközöket eladhatják, a veszteséges üzleti tevékenységeket megszüntethetik.61 A reorganizációs eljárások jellemző kulcselemei az alábbiak:

– az eljárás kezdeményezése az adós vagy hitelezők részéről, amely bíróság bevonásával is járhat,62

– korlátozott idejű automatikus moratórium az adós vagyonának védelmére,63

– az adós tevékenységének folytatása az adós menedzsmentje által vagy más személy bevonásával,

– reorganizációs terv elkészítése,

– a hitelezők szavazása a reorganizációs tervről,64

– esetlegesen a reorganizációs terv bírósági jóváhagyása,65

– a reorganizációs terv végrehajtása.66

A likvidációs típusú eljárások esetén általában egy hatóság vagy bíróság által kijelölt személy (fizetésképtelenségi szakértő) veszi át a vagyon feletti rendelkezést, hogy megszüntesse az adós tevékenységét, a nem pénzbeli eszközöket pénzbeli formába konvertálja (vagyonértékesítés), majd a vagyon értékesítéséből származó bevételt arányosan felossza a hitelezők között. Bár általában megkövetelik, hogy az eszközök értékesítése vagy realizálása a lehető leggyorsabban, vagyontárgyanként történjen, egyes fizetésképtelenségi jogszabályok lehetővé teszik, hogy a felszámolás magába foglalja a vállalkozás termelő egységekben vagy a vállalkozás folytatásaként történő értékesítését, más jogszabályok szerint ez csak a reorganizáció során megengedett. A likvidációs eljárás általában a jogi személy adós megszűnését eredményezi.67 A likvidációs típusú eljárások jellemző kulcselemei az alábbiak:

– az eljárás kezdeményezése az adós vagy hitelezők által,68

– a bíróság vagy hatóság határozata az eljárás megindításáról,69

– a fizetésképtelenségi szakértő kijelölése,70

– az adós gazdasági tevékenységének megszüntetése (ha a going concern értékesítés nem lehetséges), az adós tagja, menedzsmentje jogosultságainak megszűnése, munkaviszonyok megszűnése,71

– az adós vagyonának értékesítése,72

– a hitelezői igények elbírálása,73

– a hitelezői igények kielégítése,

– az adós jogutód nélküli megszüntetése.74

2.2.3. Fizetésképtelenségi szakértő közreműködése

Fizetésképtelenség esetén jellemzően fizetésképtelenségi szakértő kerül kijelölésre. A fizetésképtelenségi szakértő kifejezés gyűjtőfogalom, egyes eljárásokban különböző elnevezéseken szerepel az ilyen funkciót betöltő személy vagy szervezet.75 A fizetésképtelenségi szakértő legfontosabb funkciója az adós gazdálkodásának és vagyonának ellenőrzése, az adós képviselete, az adós követeléseinek behajtása, az adós vagyonának értékesítése és a hitelezők kielégítése, közreműködés a reorganizációs terv kidolgozásában, a fizetésképtelenségi eljárás egyéb adminisztratív feladatainak lebonyolítása.76 Bizonyos fizetésképtelenségi eljárásokban nem kerül sor fizetésképtelenségi szakértő kijelölésére, hanem az adós menedzsmentje megtartja korábbi pozícióját és teljes jogkörét (debtor-in-possession – DIP).77 Van példa továbbá köztes megoldásra is, amikor a fizetésképtelenségi szakértő felügyeleti, ellenőrzési, illetve jóváhagyási jogot gyakorol az adós vezetése felett.78

2.2.4. Moratórium

Az adóst megillető moratórium a különböző nemzeti fizetésképtelenségi eljárások közös vonása.79 Nagyon általános megközelítésben a moratórium lényege, hogy az adós védelemben részesül az egyéni igényérvényesítésekkel szemben. A moratórium egyrészről azt a célt szolgálja, hogy – reorganizációs típusú eljárások esetén – az adós lélegzethez jusson a restrukturálási terv kidolgozásához, illetve elfogadásához,80 másrészről pedig – mind reorganizációs, mind likvidációs típusú eljárások esetén – lehetővé teszi az adós egyes eszközeire vezetett egyéni végrehajtás megakadályozásával a kollektív jellegű igényérvényesítést az adóssal szemben.

2.2.5. A fizetésképtelen adós vagyona mint „pool”

Elméletileg és főszabály szerint az adós valamennyi vagyona egy közös „pool”-ba kerül, és a hitelezők ebből kereshetnek – kollektív módon, a fizetésképtelenségi eljárás keretében – kielégítést. Főszabály szerint a hitelezői igények az adós vagyonával szemben érvényesíthetők. Ténylegesen az egyes fizetésképtelenségi jogok számos kivételt tesznek e körben, és egyes esetekben lehetővé teszik, hogy egyes vagyontárgyakkal kapcsolatban a hitelezők a fizetésképtelenségi eljárás körén kívül érvényesítsék igényüket.81

2.2.6. A hitelezői igények kollektív érvényesítése

A fizetésképtelenségi jog főként akkor játszik szerepet, amikor az adós vagyona nem elegendő valamennyi hitelező kielégítésére.82 A hitelezők részéről történő kollektív igényérvényesítés azt jelenti, hogy a hitelezők az adós vagyonával mint „csődvagyonnal” szemben támaszthatnak igényt, mely igények – legalábbis elméletileg és főszabály szerint83 – „pari passu” azaz egyenlő jogosultság alapján, „pro rata”, azaz követelésük arányában nyernek kielégítést. A kollektív megközelítés hivatott arra, hogy adresszálja a „common pool problem” vagy a közlegelők tragédiája néven ismert problémát, amely abban áll, hogy az egyéni szinten racionálisnak tekintett magatartás végső soron nemkívánatos eredménnyel jár az érdekeltek egésze számára.84 Az egyes fizetésképtelenségi jogok – a jogalkotó jogpolitikai szándékainak függvényében – különböző hitelezői osztályokba sorolják a hitelezőket, amely hitelezői osztályok különböző mértékben kaphatnak kielégítést az adós vagyonából.85

2.2.7. Kényszeregyezség

A fizetésképtelenségi eljárások során született egyezségek – szemben a kötelmi jogi alapú szerződésekkel – jellemző módon az egyet nem értő hitelezőkre is kiterjednek (kényszeregyezség),86 feltéve, hogy a hitelezők előírt többsége az egyezséget támogatja, illetve egyéb feltételek, így a bírósági jóváhagyás,87 teljesülnek.88 A kényszeregyezség kötőereje közvetlenül a jogszabályból, és nem a felek egyező akaratnyilatnyilatkozatából fakad: ebben is a fizetésképtelenségi jognak a kötelmi jogot áttörő imperatív jellege mutatkozik meg.

2.3. A fizetésképtelenségi eljárás fogalma a Fizetésképtelenségi rendeletben

2.3.1. A Fizetésképtelenségi rendeletről általában

Az európai fizetésképtelenségi jog negyven évig húzódó és többször kisiklott kodifikációja 1960-ban kezdődött.89 Az első lényeges mérföldkő az 1970 Preliminary Draft Convention90 (és az ahhoz írt 1970 Noël-Lemontey Report91) volt. A második tervezet (1982 Draft Convention92) és az 1980 Lemontey Report 1982-ben került közzétételre.93 Az 1995 Insolvency Convention94 – mely tartalmilag lényegében megegyezett a későbbi 2000-es Fizetésképtelenségi rendelettel – az Egyesült Királyság politikai ellenállása miatt nem lépett hatályba.95 Az Európai Unió fizetésképtelenségi jogának szabályait végül elsőként – német és finn javaslatra, rendeleti formában – a 2000-es Fizetésképtelenségi rendelet teremtette meg 2000-ben.96 A 2000-es Fizetésképtelenségi rendeletet másfél évtized után felváltotta a Fizetésképtelenségi rendelet, mely 2017-től alkalmazandó.97

A Fizetésképtelenségi rendelet – ideértve elődjét is – nem hozott létre egységes európai fizetésképtelenségi eljárásokat, és a tagállami fizetésképtelenségi jogok minimumharmonizációját sem tűzte ki célul. Például az EU tagállamai közül Dánia vonatkozásában a Fizetésképtelenségi rendelet nem alkalmazandó figyelemmel a (88) preambulumbekezdésre. A Fizetésképtelenségi rendelet célja egy olyan egységes jogi rezsim létrehozása volt, amely lehetővé teszi az egyes tagállami fizetésképtelenségi eljárások „kooperációját”. A Fizetésképtelenségi rendelet ezt főként nemzetközi magánjogi természetű szabályokkal valósítja meg: egységes uniós szabályokat ad a rendelet hatálya alá eső tagállami fizetésképtelenségi eljárások kapcsán a joghatóságra,98 a főeljárás univerzális (azaz az adott tagállamon túlmutató) hatályára,99 az alkalmazandó jogra,100 az eljárás során hozott határozatok elismerésére és végrehajtására.101 A nemzetközi magánjogi természetű rendelkezések mellett a Fizetésképtelenségi rendelet számos egyéb eljárási és technikai jellegű szabályt tartalmaz, melyek arra hivatottak, hogy a rendelet hatálya alá tartozó tagállami fizetésképtelenségi eljárások az EU kontextusában is működőképesek legyenek, ilyenek főként a fizetésképtelenségi szakértőkre vonatkozó rendelkezések,102 a fizetésképtelenségi nyilvántartásra vonatkozó szabályok,103 valamint a közzétételre,104 hitelezői követelések benyújtására,105 az együttműködésre, kapcsolattartásra106 és koordinációra107 vonatozó részletes rendelkezések.

2.3.2. A fizetésképtelenségi eljárások meghatározása a Fizetésképtelenségi rendeletben

A Fizetésképtelenségi rendelet kifejezetten és több helyütt is egyértelművé teszi, hogy a hatálya alá eső fizetésképtelenségi eljárások teljes körű felsorolását az A. melléklet tartalmazza, az A. mellékletben nem szereplő nemzeti eljárás nem tartozik a rendelet hatálya alá.108 A 2017-ig alkalmazandó 2000-es Fizetésképtelenségi rendelet hasonló megoldást tartalmazott, azzal a különbséggel, hogy a jogszabály alapján nem volt teljesen egyértelmű, hogy a melléklet felsorolása kimerítő-e. Ezt a kérdést az EUB esetjoga igenlően döntötte el.109

Ugyanakkor a Fizetésképtelenségi rendelet viszonylag részletes tartalmi kritériumokat határoz meg a tekintetben, hogy mely eljárások esnek a hatálya alá. Mivel azonban a jogalkalmazók irányában egyértelmű, hogy a Fizetésképtelenségi rendelet A. mellékletében szereplő eljárások a rendelet hatálya alá tartoznak, és az ilyen eljárások részesülnek a rendelet közvetlen és kötelező hatályából,110 a Fizetésképtelenségi rendelet által megadott kritériumok sokkal inkább az egyes tagállami eljárásoknak az A. mellékletbe való felvételét kezdeményező tagállami jogalkotó, illetve a Fizetésképtelenségi rendelet A. mellékletét az irányadó rendes jogalkotási folyamat során111 meghatározó, illetve módosító európai jogalkotó (az Európai Unió Tanácsa és a Bizottság) számára írnak elő korlátokat, illetve esetlegesen kötelezettséget.112

A Fizetésképtelenségi rendelet kizárja a személyi hatálya alól a biztosítókat, hitelintézeteket, befektetési vállalkozásokat és más vállalkozásokat, intézeteket és vállalatokat, amennyiben a hitelintézetek reorganizációjáról és felszámolásáról szóló 2001. április 4-i 2001/24/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv vonatkozik rájuk, és a kollektív befektetési vállalkozásokat.113 Ennek oka, hogy ezekre az eljárásokra speciális szabályozás114 vonatkozik, és a nemzeti felügyeleti hatóságok széles körű beavatkozási hatáskörrel rendelkeznek esetükben.115

Kérdéses, hogy a közjogi jogalanyokkal mint adósokkal kapcsolatos eljárások a Fizetésképtelenségi rendelet hatálya alá esnek-e. Egyik álláspont szerint, amennyiben a tagállami jog így rendelkezik, igen.116 Ugyanis a Fizetésképtelenségi rendelet 7. cikk. (2) bekezdés a) pontja szerint az eljárás megindításának helye szerinti állam joga határozza meg, hogy mely adós ellen lehet fizetésképtelenségi eljárást indítani jogképességére tekintettel. Ha tehát a tagállami jog engedné fizetésképtelenségi eljárás indítását egy politikai párt117 vagy önkormányzat ellen, úgy ezen eljárás is a Fizetésképtelenségi rendelet hatálya alá tartozna. Ezt az álláspontot tűnik erősíteni az EUB Enefi-ügyben hozott ítélete, amely egyértelműen rögzítette, hogy a fizetésképtelenségi rendelet nem tesz semmiféle különbséget a magánjogi és a közjogi hitelezők között.118 Ugyanezt erősítette meg az EUB a Mulhaupt-ügyben is a dologi joggal bíró hitelezők követelésével kapcsolatban.119 Ez a megállapítás azonban nem szükségképpen helytálló az adósok meghatározása körében. Jól érvelhető ellentétes álláspont szerint, mivel a Fizetésképtelenségi rendelet az EUMSZ 81. cikke szerinti polgári ügyekben való igazságügyi együttműködés égisze alapján jött létre,120 a rendelet nem alkalmazható közjogi jellegű ügyekre.121

2.3.3. A Fizetésképtelenségi rendeletben meghatározott tartalmi kritériumok

A Fizetésképtelenségi rendelet 1. cikk (1) bekezdése számos kritériumot határoz meg a fizetésképtelenségi eljárásként minősítés feltételeként.

Az eljárásnak nyilvánosnak kell lennie. A rendeletet olyan eljárások esetében kell alkalmazni, amelyekben az eljárás megindítását közzéteszik egyrészt annak érdekében, hogy a hitelezők tudomást szerezhessenek az eljárásról és előterjeszthessék a követeléseiket, ilyen módon biztosítva az eljárás kollektív jellegét, másrészt annak érdekében, hogy a hitelezőknek biztosítsák az eljárást megindító bíróság joghatósága fennállása megtámadásának lehetőségét.