Miranda Lee

Belezúgtam a főnökömbe

Cathy Williams

Lábad előtt a világ

Minden jog fenntartva. Jelen kiadvány bármely részét tilos a kiadó írásos engedélye nélkül módosítani, sokszorosítani, bármilyen elektronikus vagy gépi formában és egyéb módon közzétenni vagy terjeszteni, beleértve a fénymásolást, felvételkészítést és mindenfajta információtároló vagy -visszakereső rendszert; kivételt képez a kritikus, aki kritikájában rövid szakaszokat idézhet belőle. Ez a kiadvány a Harlequin Enterprises ULC-vel létrejött megállapodás nyomán jelenik meg. Jelen mű kitalált történet. A nevek, személyek, helyszínek és események a szerző képzeletének termékei, vagy fiktív módon alkalmazza őket. Bármely hasonlóság élő vagy halott személlyel, üzlettel, vállalattal, eseménnyel vagy helyszínnel teljes mértékben a véletlen műve, és nem a szerző szándékát tükrözi.

§ All rights reserved including the right of reproduction in whole or in part in any form. Without limiting the generality of the foregoing reservation of rights, no part of this publication may be modified, reproduced, transmitted or communicated in any form or by any means, electronic or mechanical, including photocopy, recording or any information storage and retrieval system, without the written permission of the publisher, except for a reviewer, who may quote brief passages in a review. This edition is published by arrangement with Harlequin Enterprises ULC. This is a work of fiction. Names, characters, places and incidents are either the product of the author’s imagination or are used fictitiously, and any resemblance to actual persons, living or dead, businesses, companies, events or locales is entirely coincidental and not intended by the author.

© Miranda Lee, 2019 – Vinton Kiadó Kft., 2026

A Júlia 841. eredeti címe: Maid for the Untamed Billionaire
(Harlequin, Mills & Boon Modern Romance)

Magyarra fordította: Deák B. Miklós

© Cathy Williams, 2011 – Vinton Kiadó Kft., 2026

A Júlia 842. eredeti címe: In Want of a Wife? (Harlequin, Mills & Boon Modern Romance)

Második, átdolgozott kiadás. (Első megjelenés: 2014)

Magyarra fordította: Herczog Gábor

Nyomtatásban megjelent: a JÚLIA 841-842. számában, 2026

Átdolgozott kiadás

ISBN 978-615-108-127-3

A HARLEQUIN ® és ™ a Harlequin Enterprises Limited vagy a konszern leányvállalatai tulajdonában álló védjegy, amelyet mások licencia alapján használnak.

Magyarországon kiadja a Vinton Kiadó Kft., 2026

- A kiadó és a szerkesztőség címe: 1118 Budapest, Szüret u. 15.

- Felelős kiadó: dr. Bayer József

- Telefon: +36-30-300-9899-4351; e-mail cím: info@vintonkiado.hu

Kiadónk újdonságairól, a megrendelési lehetőségekről honlapunkon is tájékozódhat:

www.vintonkiado.hu

Az e-book formátumot előállította:

www.bookandwalk.hu

Miranda Lee

Belezúgtam a főnökömbe

Előhang

Jake-nek háztartási alkalmazottra volt szüksége.

De nem olyanra, aki nála lakik. Az utolsó dolog, amit akart, hogy valaki állandóan körülötte sertepertéljen, beszélgetésre kényszerítse, és megsértse a magánszféráját. Végül is azért vette meg ezt a házat néhány évvel ezelőtt, hogy nyugalomban élhessen.

Miután hetekig feküdt a kórházban, majd egy hónapot töltött egy rehabilitációs klinikán, egyedül akart lenni. Ezért elutasította a rokonai ajánlatát, hogy költözzön hozzájuk, és megvette ezt a házat East Balmainben. Ajándékba magának, a harmincadik születésnapjára.

Azt hitte, elég lesz, ha hetente háromszor jön hozzá egy takarítónő. Eleinte működött a dolog, amíg a lába nem gyógyult meg teljesen. Online vásárolt, a ruháit mosodába adta, és ezt a szokását megtartotta akkor is, amikor már meggyógyult és újra dolgozni kezdett.

De hamar unalmassá vált számára, hogy minden feladattal maga foglalkozzon. Utálta várni a szerelőket, akik nem mindig érkeztek pontosan. A türelem pedig nem volt az erőssége.

Jake megengedhette magának, hogy megfizessen valakit, aki elvégzi helyette ezeket a feladatokat. Már a tévésorozata sikere előtt is gazdag ember volt. A pénz soha nem játszott nagy szerepet az életében. Inkább a magánélete volt fontos számára.

Bár abból nem túl sok maradt, mióta minden lépését dokumentálták a közösségi médiában és a bulvárlapokban.

Az otthona volt a menedéke. Ezért elengedhetetlen, hogy megtalálja a megfelelő házvezetőnőt.

A feladat nehezebbnek bizonyult, mint gondolta, főleg azért, mert egyik nő sem tetszett neki, aki jelentkezett az állásra. Ami igazán butaság, mivel személyesen nem nagyon kell találkoznia vele. A különböző munkaerő-közvetítő ügynökségeknek adott rövid utasítása szerint a házvezetőnőnek csak hétköznapokon kell dolgoznia, hétvégén nem. Minden munkanapon reggel kezd, amikor ő már elment dolgozni, és eltűnik, mire ő hazatér, ami gyakran nagyon későre tolódott. Az Ausztrália Éjjel-Nappal című műsor producereként és műsorvezetőjeként hétköznap reggeltől késő estig dolgozott.

Ezért tulajdonképpen nem is számít, hogy kedveli-e a házvezetőnőjét vagy sem.

De nem tudta elviselni a gondolatot, hogy valaki, akit nem kedvel, a távollétében a házában tartózkodjon.

A legnagyobb probléma az volt, hogy az összes nő, aki eddig jelentkezett, nagy rajongója volt a műsorának. Ez természetesen nem bűn, de idegesítő. Mindannyian kissé túlbuzgók voltak – és túl sokat vártak tőle.

Az elvárások Jake-et gyanakvóvá tették, különösen a nőkkel kapcsolatban. Ez valószínűleg minden megrögzött agglegényre jellemző. Folyton elképzelte, hogyan fog az új házvezetőnő áradozni a közösségi médiában a csodálatos új főnökéről.

Végül ez oda vezetett, hogy egyiküket sem vette fel, ezért most újabb jelöltre várt, akit egy frissen alapított ügynökség küldött neki, amelynek tulajdonosa pár nappal korábban szerepelt a műsorában.

Az ügynökségük megígérte, hogy pontosan olyan alkalmazottat fog neki kiközvetíteni, amilyet keres. Az adatbázisukban többnyire háziasszonyok voltak, akik szeretnének egy kis mellékest keresni, amíg a gyerekeik iskolában vannak.

Tegnap este felhívta az ügynökség tulajdonosát – Barbara volt a neve –, és elmagyarázta neki, milyen háztartási alkalmazottra van szüksége. Megkérte, hogy keressen neki egy olyan nőt, aki nem nézi megszállottan a műsorát, és nem hiszi, hogy a nők számára ő lenne az ég ajándéka.

Barbara megígérte, hogy megtalálja a megfelelő jelöltet.

És most Jake itt ült szombat délután a dolgozószobájában, és várta, hogy a jelölt megérkezzen az interjúra. Sajnos meg volt győződve arról, hogy ismét csak az idejét fogja pazarolni.

A nő, akit Barbara küldött neki, túl fiatal. Csak huszonhat éves, és már özvegy. Hogy a fenébe történhetett?

Barbara nem mondott semmit, és ő nem akart erről kérdezősködni.

Jake sóhajtott. Talán közlekedési baleset vitte el a férjét, gondolta. Vagy valami betegség.

De legalább a nőnek nem voltak gyerekei. Mert nincs annál szomorúbb, mint egy özvegy, aki egyedül próbálja felnevelni a gyerekeit.

A fiatal nő, akit Abby Jenkinsnek hívtak, nyilván munkát keresett, de még csak középiskolai végzettséggel sem rendelkezett. Rövid önéletrajzából kiderült, hogy tizenhét évesen hagyta abba a középiskolát, hogy egy fish & chips étteremben dolgozzon, majd húszévesen férjhez ment, és azóta háziasszony volt.

Furcsa döntés egy modern fiatal nőtől. Jake szerint meglehetősen régimódi döntés.

De ő megadta neki az esélyt, mert az mindenkinek jár.

Hallotta, hogy kint megáll egy autó. Az órájára pillantva látta, hogy pontosan két óra van.

Felállt, elhagyta a dolgozószobát, és a bejárati ajtóhoz ment. Mély levegőt vett, és kinyitotta az ajtót, anélkül hogy pontosan tudta volna, mi vár rá.

A rendkívül csinos szőke lány láttán elakadt a lélegzete. Gyönyörű zöld szemével aggódva nézett rá. Nem, nem aggódva, inkább idegesen. A lány rettenetesen ideges volt, az ajkát harapdálta, és fekete válltáskájának pántját szorongatta, mintha az lenne a mentőöve.

Barbara említette, hogy ez az első állásinterjúja, amit az ügynökség szervezett neki. Valószínűleg az első interjúja életében.

Sötétkék farmert viselt krémszínű, horgolt felsővel, és nagyon jó alakja volt. Hosszú, mézszőke haja laza lófarokba volt kötve. Nem viselt sminket, még rúzst sem. Jake-nek tetszett, hogy nem öltözött ki.

– Mr. Sanderson? – kérdezte a nő habozva.

Jake szemöldöke felkúszott, amikor rájött, hogy a lány nem ismeri fel. Ez azt jelenti, hogy soha nem nézte a műsorát, sem az egyik dokumentumfilmjét, amit régebben készített.

Nem tudta, hogy örüljön-e, vagy megsértődjön.

– Igen, én vagyok az – válaszolta.

Ez a lány nemcsak túl fiatal, hanem túl csinos is. De ha felvenné is, alig látná, így nem esne kísértésbe.

– Maga pedig biztosan Abby. – Kissé mereven rámosolygott.

A lány viszonozta a mosolyát, de nagyon visszafogottan. Gyönyörű fehér fogai voltak.

– Igen – válaszolta, és gyorsan hozzátette: – Nagyon kedves, hogy elhívott interjúra.

– Barbara nagyon ajánlotta.

Ez meglepte a lányt.

– Tényleg?

– Igen, így volt. Azt mondta, hogy váratlanul meglátogatta önt otthon, mielőtt leszerződtette. És hogy ragyogó rend és tisztaság fogadta.

– Szeretem, ha szép tiszta minden.

– Jöjjön be, és akkor beszélgethetünk.

– Igen, persze. – De nem mozdult.

Talán a hangja megijesztette? Jake nagyon kedves tudott lenni, ha akart. De ugyanolyan könnyen tudott megfélemlítő is lenni. A legjobb, ha tárgyilagos marad.

– Talán először megmutathatnám a házat – javasolta, és intett, hogy lépjen be. – Hogy tudja, mire számíthat, ha egyáltalán akarja az állást.

– Természetesen, Mr. Sanderson – válaszolta Abby, és elhaladt mellette. Aztán megállt, és lenézett. – Milyen gyönyörű padló! Imádom a fényes fapadlót.

– Nehéz tisztán tartani – vetette közbe Jake, miközben bezárta mögötte az ajtót.

– Nem baj.

A lány megfordult és ránézett. Jake rájött, hogy kedveli ezt a fiatal nőt.

– Csodálatos! – mondta, tudván, hogy végre megtalálta a házvezetőnőjét.

Azt, hogy Abbyt vonzónak találja, egyszerűen figyelmen kívül hagyta.

1. FEJEZET

Tizenkét hónappal később…

Abby boldogan dúdolt, amikor bezárta a kis házát, és elindult munkába. Soha nem szenvedett a hétfő reggelektől. Szerette a munkáját, és élvezte, hogy Jake Sanderson gyönyörű házáról gondoskodhat. És Jake Sandersonról is, bár nem kedvelte őt annyira. Abby mégis mindig hálás lesz neki, mert felvette, annak ellenére, hogy nem tudott referenciát felmutatni.

Őszintén szólva még mindig nem tudta felfogni, milyen szerencsés, hogy ilyen kellemes állást kapott. Seven Hillsből East Balmainbe nem tartott sokáig az út, és ő volt a saját főnöke, mert Jake nem volt otthon. Azt tehetett, amit akart, szünetet tartott, amikor elfáradt, és maga határozta meg a munkatempóját.

A háztartás terén Abby perfekcionista volt. A saját otthonában is a padlóról lehetett volna enni.

Hétfőnként gyakran volt rendetlenség a házában. Abby mindig tudta, ha Jake-nek olyan vendégei voltak a hétvégén, akik ott maradtak éjszakára, de a kisujjukat sem mozdították, hogy rendet rakjanak maguk után.

Abby nővére, Megan, aki Twitter- és pletykalap-függő volt, mindig tájékoztatta Abbyt arról, kivel randizik a főnöke. Legújabb hódítása egy híradós volt, aki ugyanannál a csatornánál dolgozott, mint Jake. Olivia volt a neve, gyönyörű barna hajú, barna szemű és ellenállhatatlan mosolyú nő volt.

Abby régen irigy lett volna erre a mosolyra, de most már nem.

Abby a nyelvével végigsimított a felső fogsorán. Fantasztikus érzés volt. A porcelánkoronák nagyon drágák, és még mindig nem fizette ki teljesen a hitelt, amit felvett rájuk. De szüksége volt rá, és nem csak hiúságból.

– Önbizalomra van szükséged, ha újra dolgozni akarsz, drágám – tanácsolta a nővére. – És ez azt jelenti, hogy valamit tenned kell a fogaiddal.

Megannek igaza volt. Abby fluorózisban szenvedett, talán azért, mert gyerekként fluoridos fogkrémet evett. Imádta az ízét. A fluorózisa az évek során egyre rosszabb lett, a barna foltok sötétedtek, különösen a felső fogsorán. Wayne persze úgy szerette, amilyen volt, de most Abby követte a nővére tanácsát, és elment a fogorvoshoz.

Ez volt a legjobb döntés, amit valaha hozott, annak ellenére, hogy adósságba keverte magát.

De már nem sokáig… Abby minden héten félretett egy kis pénzt a fizetéséből, és egy centet sem költött olyan luxusdolgokra, mint fodrász vagy manikűrös, még ruhákra sem. Be kellett érnie azzal, amije volt. Ritkán ment el otthonról. Ha nem merül fel újabb váratlan kiadás, mint például Timmy mandulaműtétje, karácsonyra adósságmentes lesz, és végre félretehet egy kis pénzt utazásra.

Abby mindig is látni akarta a világot, de kamaszkori álmai nem váltak valóra.

Elhessegette a szörnyű emlékeket, és arra kényszerítette magát, hogy olyan álmokra gondoljon, amelyek megvalósíthatók. Az idő minden sebet begyógyít, legalábbis így mondják. Az idő – és remélhetőleg egy utazás.

Álmai nyaralása legalább hat hónapig tartana. Megnézné Európát, Ázsiát és Amerikát.

Ez természetesen azt jelentette, hogy egy nap fel kell adnia a munkáját Jake házvezetőnőjeként.

Megan őrültségnek tartotta, hogy csak azért adja fel az állását, hogy utazgasson a nagyvilágban, de Abby másképp gondolta. Szüksége volt egy álomra, ami a jövőbe mutat, és nem hátra. És a pokolba Jake házvezetőnői állásával! Biztosan boldogul nélküle is.

Fél tíz előtt Abby bekanyarodott a házba vezető utcába. Az út a part és a kompkikötő mentén haladt. A legtöbb ház kétszintes volt, és a 20. század elején épült. Mindet felújították az idők folyamán, Balmain mára nagyon keresett lakóhely lett. Semmi sem árulta, hogy régen a munkásosztály lakott itt.

Jake házának hátsó udvara, hosszú medencéje és vendégszobája is volt a földszinten.

Amikor megvette, egy súlyos lábsérülés miatt nem tudott lépcsőzni. Mindezt elmesélte neki, amikor felvette, miközben megmutatta neki a házat, és elmagyarázta, mit vár tőle. Azon a napon többet beszélt vele, mint az azt követő tizenkét hónapban.

Megan mindig kérdéseket tett fel neki a híres és vonzó főnökéről, és nem tudta elhinni, hogy Abby szinte semmit sem tud róla.

Nemrég azonban kiderült, hogy volt egy kedvenc nagybátyja, Craig, aki híres külföldi tudósító volt. De ezt Abby csak abból tudta meg, hogy a nagybácsi egy síbaleset után egy ideig Jake-nél lakott.

Megan valószínűleg sokkal többet tudott Abby főnökéről, mert mindennap nézte a műsorát, amelyben hírességeket interjúvolt meg és aktuális botrányokról beszélt.

Abby néha megnézte a műsort az ebédszünetében. De nem volt olyan lelkes, mint a nővére. Nehéz volt összeegyeztetnie a sármos műsorvezetőt azzal a férfival, aki alig szólt hozzá, ha véletlenül összefutottak.

Nem mintha zavarta volna, amíg nála dolgozhatott, és megkapta a pénzét.

Pont erre gondolt, amikor belépett a háztartási helyiségbe, és meglátta, mi áll a táblán, ahová Jake mindig felírta, mit kell tennie.

Három körül otthon leszek. Beszélnem kell veled valamiről.

Jake

Abbynek felfordult a gyomra, mert az első gondolata az volt, hogy valamit rosszul csinált, és Jake kirúgja. De aztán azt mondta magának, hogy biztosan semmi fontos. Valószínűleg csak meg akar mutatni valamit, amit neki kell elintéznie.

Szóval ne pánikolj!

Ennek ellenére egész nap nyugtalan volt, és úgy dolgozott, mint egy megszállott, így három óra előtt az egész ház csillogott-villogott. A mosás kiteregetve, az ágy frissen áthúzva, és a fürdőszobában is új törölközők lógtak. Még a járdát is felsöpörte.

Tíz perccel három előtt levette a házimunkához használt kesztyűjét, megfésülte a haját, és lófarokba kötötte. Munkahelyén mindig farmert és tornacipőt viselt, meleg napokon pólót, hidegben pulóvert. Ma egy kissé bő farmert és fekete pólót viselt. Az utóbbi időben lefogyott, mert lemondott a csokoládéról és a fagylaltról is.

Sóhajtva nézte magát a mosdóban lógó tükörben. Ha tudta volna, hogy ma találkozik a főnökével, többet törődött volna a megjelenésével.

De honnan tudhattam volna? Hetek óta nem láttam. Mindegy, kellene vennem pár új ruhát.

Három óra lett, de Jake-nek nyoma sem volt. Tíz perccel később Abby elgondolkodott, hogy küldjön-e neki sms-t. De a férfi kifejezetten mondta, hogy csak vészhelyzetben használhatja a mobilszámát.

Az, hogy késik, aligha vészhelyzet. Ha azonban fél négykor sem érkezik meg, akkor sms-t küld neki. Addig is a konyhába megy, és kávét főz.

Jake kilépett a komp fedélzetére, és mélyeket lélegzett. A gyomra még mindig görcsölt. Ma a műsorban mindent megtett, de gondolatban máshol járt. Őszintén szólva nem érdekelte, hogy lesz-e még műsora. Andrew múlt pénteken beugrott helyette, és jó nézettséget ért el. Senki sem pótolhatatlan a szórakoztatóiparban.

Jake fontolgatta, hogy egy-két hétre átadja a műsort Andrew-nak, hogy szünetet tarthasson, amire nagy szüksége volt. A másik lehetőség az volt, hogy abbahagyja a műsort, és valami mást kezd az életével. A Harvest Productions már évek óta szemet vetett rá. Ha rá tudná venni Sebastiant, hogy tegyen neki elfogadható ajánlatot, talán visszatérne. Vagy talán nem…

A fenébe! Évek óta nem volt ilyen határozatlan. Természetesen tudta, mi az oka, csak nem akart szembenézni vele. Sóhajtva odament a korláthoz, és a vízre bámult.

A tiszta, nyugodt tavaszi napon Sydney kikötője felejthetetlen látványt nyújtott. De Jake nem volt olyan hangulatban, hogy gyönyörködjön a környezetében.

Becsukta a szemét, és átadta magát a gyásznak, amelynek a műsor alatt nem adott teret.

Még mindig nem tudta elhinni, hogy a nagybátyja meghalt. Még a múlt pénteki temetés sem könnytette meg a dolgot. Nem tudta elképzelni Craiget a koporsóban. És nem akarta elfogadni, hogy soha többé nem látja, és nem beszélhet vele.

Craig Jake számára sokkal több volt, mint egy nagybácsi. A mentora, a barátja. Már fiúként is csodálta a nagybátyját.

Craig nem akart egész nap dolgozni és gyerekeket nevelni, nem akart családot. Ehelyett külföldi tudósító lett, bejárta a világot, egzotikus helyeket látott meg, néha veszélyeseket is, amelyek Jake fantáziáját mindig beindították. Szívtelen lenne, ha megnősülne, mondta egyszer Jake-nek.

Természetesen voltak nők az életében. Gyönyörű, izgalmas nők, akik lefeküdtek a vonzó Craiggel, de tudták, hogy nem várhatnak tőle többet.

Már jóval azelőtt, hogy a kommunikációs diplomáját megszerezte, Jake tisztában volt azzal, hogy ő is így akar élni. Semmiképpen sem akart az apja nyomdokaiba lépni, aki húszéves kora előtt megnősült, mert a barátnője terhes lett. Utána szó szerint halálra dolgozta magát, hogy eltartsa egyre növekvő családját.

Jake nem emlékezett rá, hogy az apjának – amikor még élt – valaha is lett volna ideje magára. Minden, amit tett, csak a családjának szólt.

Amikor negyvenhét évesen szívrohamban meghalt, Jake vigasztalhatatlan volt. Elszánta magát, hogy agglegény marad, és olyan munkát keres, ami örömet okoz neki.

És ki is tartott a döntése mellett. Húszas éveiben távoli tájakon forgatott dokumentumfilmeket, és ezzel egy kisebb vagyont keresett. Még mindig külföldön dolgozna, ha egy összetűzés a háború sújtotta Afrikában nem kényszerítette volna arra, hogy más irányba forduljon az élete.

Ehhez képest a televíziós munka békésnek számított, úgyhogy Jake nem panaszkodhatott.

Amióta nem utazott országról országra, városról városra, nem voltak többé rövid kalandjai, hanem inkább hosszabb kapcsolatai. Jelenlegi barátnője karrierista, független nő, akivel nagyon szeretett együtt lenni. Nem sürgette a házasságot, nem akar gyereket, ellentétben az előző barátnőjével. Jake nem akart másért felelősséget vállalni, csak a saját életéért.

Így volt ez mindig… amíg Craig ügyvédje, aki a hagyatékot intézte, le nem dobta a bombát.

Jake tudta, hogy örökölni fogja nagybátyja vagyonának nagy részét, mivel Craig rábízta a végrendelete másolatát. Amit azonban nem tudott, az az volt, hogy Craig röviddel a halála előtt még egyszer magához hívatta az ügyvédjét, és átadott neki egy levelet Jake számára, amelyet a temetés után kellett átadnia.

Már sokadik alkalommal vette elő a levelet a táskájából, kibontotta és elolvasta.

Kedves Jake!

Remélem, nem haragszol, hogy nem szóltam neked a betegségemről. De senki sem tehetett volna semmit, és utálom az együttérzést. Jó életem volt, csak azt sajnálom, hogy nem tudok stílusosabban távozni. Egy puskagolyó vagy egy bomba sokkal jobban illett volna hozzám.

De most térjünk rá a levél tárgyára. Szeretném, ha megtennél nekem valamit, Jake. Amikor tavaly júliusban a térdsérülésem miatt nálad laktam, megismerkedtem a rendkívül kedves házvezetőnőddel. Abby nagyon barátságos volt velem, és a kötelességein túl is gondoskodott arról, hogy kellemes és örömteli legyen az ott-tartózkodásom. És nem, semmi illetlen nem történt közöttünk! Ő nem olyan lány.

Most pedig a kérésemről. Nem akartam újabb záradékot hozzátenni a végrendeletemhez, mert már most is túl bonyolultnak tartom. De szeretném, ha vennél Abbynek egy új autót a helyett a szörnyű tragacs helyett. Valami kicsi, csinos kis kocsit, amihez hosszú garancia jár.

Azt is szeretném, ha az örökségedből huszonötezer dollárt adnál neki az utazásához. Kérlek, ragaszkodj hozzá, hogy ne másra használja fel, és ne adja oda egyik rokonának sem.

Bízom benne, hogy megteszed ezt nekem. Te jó ember vagy. Üdvözöld Abbyt a nevemben, és mondd meg neki, hogy ne várjon túl sokáig a világ megismerésével. Az életet élni kell.

Ugyanez vonatkozik rád is, fiam. Fentről foglak figyelni téged!

Craig bácsikád

Jake behunyta a szemét, miközben összehajtotta a levelet.

– A francba, Craig! – nyögte rekedten, és a szíve összeszorult a fájdalomtól. – Szólnod kellett volna, hogy beteg vagy! Ott lehettem volna melletted, ahogy te mellettem. Nem kellett volna egyedül meghalnod.

És nem kellett volna ezt kérned tőlem, gondolta, bár tudta, hogy Craig kérését nem utasíthatja vissza.

Nem a pénzről volt szó. Abból volt elég. Nem, arról volt szó, hogy így kénytelen lesz feladni a távolságot Abbytől.

Legyél őszinte magaddal: jobban vonzódsz hozzá, mint valaha.

Nem látott kiutat. Így nem maradt más választása, mint hogy összeszedje magát.

2. FEJEZET

Három óra húsz perckor végre megjelent Abby főnöke. Kicsit fáradtnak tűnt, de így is nagyon vonzó volt a szürke öltönyében és friss fehér ingében, amely kiemelte sötét haját, olívaszínű bőrét és kék szemét.

Még Abbynek is be kellett vallania, hogy egy Adonisszal áll szemben. Pedig még soha nem vonzódott egy férfihoz pusztán a külseje miatt. Neki a jellem volt a fontosabb. A másik nemnél leginkább a kedvesség és a jóság vonzotta. Ezek a tulajdonságok Wayne-ben bőségesen megvoltak.

– Sajnálom, hogy késtem – mondta Jake, amikor belépett a konyhába. – A komp miatt volt. Csinálnál nekem egy kávét? Feketén, cukor nélkül – magyarázta, majd leült az egyik konyhaszékre, és meglazította a nyakkendőjét.

– Miről akarsz velem beszélni? – kérdezte, alighogy letette elé a kávéscsészét. A reggelizőpult másik oldalán maradt, de nem nyúlt a saját kávéjához.

A férfi homloka ráncba szaladt, ami csak még jobban nyugtalanította.

– Ki akarsz kirúgni, igaz? – tört ki belőle.

Jake hirtelen felállt.

– Tessék? Nem! Természetesen nem. Jóságos ég, azt hitted, erről van szó?

– Nem tudtam, mire gondoljak.

– Miért a fenébe akarnálak kirúgni? Te a legjobb házvezetőnő, akit egy férfi csak kívánhat magának. Sajnálom, hogy ezt hitted.

Abby érezte, hogy elpirul a bók hallatán. Megkönnyebbülés öntötte el. Nem akarta elveszíteni ezt a munkát, még sokáig.

– Craig végrendeletével kapcsolatos a dolog – magyarázta Jake.

– Craig végrendeletével? – ismételte a nő zavartan. – Craig bácsikádra gondolsz, aki egy ideig itt lakott?

De Craig már négy hónapja nem járt a házban!

– Igen. A helyzet az, Abby, hogy hagyott rád valamit a végrendeletében.

A nő megdöbbenve bámult rá.

– Azt akarod mondani, hogy meghalt?

– Igen. Múlt héten. Gyógyíthatatlan rák – tette hozzá mély sóhajjal.

– De… az nem lehet! Hiszen nemrég még olyan élénk volt!

Jake végigsimított a haján.

– Engem is sokkolt. Gondolom, a síbalesete után az MRI-vizsgálat során állapították meg, hogy rákos. De senkinek sem mondta el, még nekem sem. Pedig nagyon közel álltunk egymáshoz. Nem tudtam a betegségéről, amíg az ügyvédje fel nem hívott, hogy közölje, meghalt.

Abby alig értette, amit mondott.

– Úgy érted, nem voltál vele, amikor meghalt?

– Nem. Senki sem volt vele, csak a hospice-nővér.

– Ez szörnyű! – kiáltotta Abby feldúltan.

Jake lemondóan megvonta a vállát.

– Ő így akarta. De meglep, hogy nem hallottál a haláláról. Hétvégén benne volt a hírekben, mert ismert ember volt.

– Én… nem nézek gyakran híreket.

– Értem.

Craig lenyűgöző ember volt, rendkívül intelligens, világlátott és nagyon művelt. Ő mint ember érdekelte, nem pedig mint házvezetőnő. Mielőtt elment, adott neki egy listát tíz könyvről, amit mindenkinek el kellene olvasnia, különösen neki. Még mindig olvasta ezeket a könyveket. Ezért nem nézte a híreket, és ezért nem hallott Craig haláláról.

Könnyek szöktek a szemébe, amikor rájött, hogy ez a szeretetre méltó férfi azóta meghalt.

– Ő… még azt mondta, hogy el akar menni nyaralni – emlékezett vissza Abby elcsukló hangon.

– Nekem is ugyanezt mondta – felelte Jake.

– Ehelyett elment, hogy meghaljon – mondta a lány fojtott hangon. – Egyedül…

Abby nem tudott elképzelni ennél szomorúbbat. Ez a gondolat kísértette akkor is, amikor Wayne halálára gondolt. Egyedül volt odakint az óceánon, egy heves viharban, amelyben a mentés lehetetlen volt. Végül elvesztette minden reményét? Kétségbeesés töltötte el, mielőtt megfulladt?

Hirtelen elöntötte a mélységes szomorúság, és nem tudta visszatartani a könnyeit. Amikor zokogni kezdett, Jake rémülten bámult rá.

Az arcát a kezébe temette, mert nem akarta, hogy a főnöke sírni lássa. Biztosan érzelgősnek tartotta, mert sír egy olyan ember miatt, akit alig ismert.

Hirtelen erős karok ölelték át vigasztalóan. Nem számított ilyesmire a rendkívül visszafogott főnökétől. Szokatlan kedvessége azonban csak még több könnyet csalt a szemébe.

– Nyugodj meg – mondta Jake, és megsimogatta a hátát, miközben ő a férfi ingébe sírt. – Nincs ok az elkeseredésre. Craignek jó élete volt, és nem volt mit megbánnia. Nem akarná, hogy sírjunk miatta.

Abby nem tudta, hogyan magyarázza el, hogy nem csak Craig halála zavarta ennyire, hanem az is, hogy teljesen egyedül volt a halálakor.

Megpróbálta összeszedni magát, miközben Jake átölelte. Legszívesebben a nyakába borult volna, hozzásimult volna férfias testéhez, és…

És mi lenne, Abby? Még jobban lejáratnád magad? Az ég szerelmére, hagyd már abba!

Mély levegőt vett, elengedte a férfi kabátját, és elhúzódott tőle.

– Annyira sajnálom! – mondta vörös arccal. Gyorsan elfordult, és a konyhapulton álló papírtörlőért nyúlt. Megtörölte az orrát, és örült, hogy Jake visszament a reggelizőpult másik oldalára.

– Zavarba hoztalak, tudom. Csak az van, hogy… ó, mindegy! – Egy pillanatig kísértette a gondolat, hogy elmondja neki Wayne tragikus halálát. Ha más ember lenne, talán elmagyarázta volna neki, miért szomorította el annyira, hogy a nagybátyja egyedül halt meg. De Jake nem bátorította a bizalmasságra.

Annak ellenére, hogy az imént megölelte, ő csak egy alkalmazottja volt, aki gondoskodik a házáról. Egy takarítónő.

Craig persze soha nem bánt vele így. Őszintén érdeklődött iránta. Nem mintha Jake bácsikájának mindent elmondott volna. Mára már mesteri módon tudta kiiktatni a múltjából a fájdalmas emlékeket. Amúgy sem lenne értelme beszélni róla.

Most mégis késztetést érzett, hogy elmagyarázza neki, miért olyan zaklatott.

– Nagyon szerettem a bácsikádat – vallotta be.

– Ő is nagyon kedvelt téged – válaszolta Jake. – Nem is kérdezed meg, mit hagyott rád? – folytatta Jake, és a szemét rá szegezte.

– Tessék? Ó, igen… biztos néhány jó könyvet.

Jake furcsán nézett rá.

– Nem, nem könyveket.

– Akkor mit? – kérdezte a nő zavartan.

– Őszintén szólva, írt nekem egy levelet, amelyben meghagyta, mit kell tennem.

Abby zavartan ráncolta a homlokát.

– Ez… furcsán hangzik.

– Igen, én is így gondoltam – értett vele egyet Jake. – De Craig soha nem tartotta be a konvenciókat. Figyelj, nem innánk meg a kávénkat, mielőtt kihűl? Utána mindent elmesélek.

Amikor Jake a bögréje után nyúlt, Abby is ugyanezt tette, és elmerengve ivott egy kortyot. A forró ital mindig megnyugtató hatással volt rá. És valóban le kell nyugodnia, hiszen majdnem viszonozta a főnöke ölelését.

– Szerettem volna elmenni a temetésére – mondta egy idő után. – Temették vagy hamvasztották?

– Temették – válaszolta Jake.

– És hol nyugszik?

Jake arcára szomorúság ült ki, amikor letette a kávéját.

– A Rockwood temetőben.

– Szeretnék egyszer elmenni oda, és meglátogatni a sírját. Hogy lerójam a tiszteletemet, és elmondjak egy imát. Elvinnél oda? – kérdezte a lány anélkül, hogy átgondolta volna a szavait.

Jake sóhaja jelezte, hogy ez az utolsó dolog, amit szeretne.

– Rendben – egyezett bele végül lemondóan. – De csak szombaton tudok elszabadulni. Nem akarod előbb megtudni, mit kell átadnom neked Craig nevében?

– De. Mi az?

– Először is venned kell egy új autót. Valami kicsi, elegáns járgányt, hosszú garanciával.

Abby zavartan nézett rá.

– Az nem lehet! Még ha szeretnék is új autót… Miért kellene neked kifizetned?

– Igazából Craig pénze. Szinte az egész vagyonát rám hagyta, és az nem kevés. Szóval nem bánom, ha egy kis részét rád költöm.

– De miért nem hagyott rám egyszerűen egy kis pénzt a végrendeletében, hogy magam vehessek autót?

– Biztosan egyszerűbb lett volna. De úgy tűnik, attól tartott, hogy nem magadra költenéd, hanem a rokonaidnak adnád.

– Jaj, istenem! – mondta a lány zavartan. – Valószínűleg azért tette, mert elmondtam neki, hogy én fizettem Timmy műtétjét.

– Nem írt pontos részleteket. De ki az a Timmy? – kérdezte Jake.

– A húgom kisfia. Egyedül neveli, és nincs magán-egészségbiztosítása. Timmy manduláját el kellett távolítani, de tizennyolc hónapot kellett volna várnia a műtétre. Mivel a húgom nem tudta magánúton kifizetni, vállaltam a költségeket.

– Értem.

Abbyt elöntötte a harag.

– Kérlek, ne gondold, hogy a nővérem kihasznál, mert ez nem igaz. A körülményekhez képest a legjobbat teszi. Megan nem kért meg, hogy fizessem Timmy műtétjét. Az én ötletem volt. Nem akart nálam lakni sem, pedig mondtam neki, hogy nem kell lakbért fizetnie. A bácsikád félreértette.

– Lehetséges, de most már mindegy. Nincs más választásom, mint hogy teljesítsem az utolsó kívánságát. Tehát először is kell egy új autó. És aztán huszonötezer dollárt kapsz az utazási költségekre.

Abby megdöbbent.

– De… ez túl sok! Mit fognak gondolni az emberek?

– Kit érdekel, mit gondolnak? És kik?

– Például a nővérem. Azt fogja hinni, hogy valami illetlenséget tettem, amiért a nagybátyád rám hagyta ezt a pénzt.

– Ugyan már! – mondta Jake. – Ha így van, akkor ne áruld el neki.

Abby nevetett.

– Egy vadonatúj autót nehéz elrejteni.

– Igazad van. Mit akarsz, mit tegyek, Abby? Hagyjam figyelmen kívül a nagybátyám végakaratát, és felejtsem el az egészet?

A lány kétségbeesetten nézett rá.

– Egy új autó nem olyan fontos, de… nem utasíthatom vissza a pénzt. Az a legnagyobb vágyam, hogy lássam a világot. És szeretném megtenni, mielőtt megöregszem.

Jake nevetett.

– Öregnek aligha lehetne nevezni.

– De talán az leszek, mire összegyűjtöm a huszonötezer dollárt.

A lány szavai megdöbbentették.

– Ennyire rosszul fizetlek?

– Nem. De van egy házam, és rengeteg számlát kell kifizetnem. – Például a fogorvosét…

Jake a homlokát ráncolta.

– Jelzálog van a házadon?

– Nem. Azt a férjem életbiztosításából kifizettem. De még mindig marad elég számla. Egy házat fenntartani nagyon drága.

– Nekem mondod? – jegyezte meg Jake egy mosoly kíséretében, amitől Abby azt kívánta, bárcsak gyakrabban mosolyogna.

Rajtakapta magát, hogy a száját bámulja, és teljesen elfogadhatatlan gondolatok cikáznak a fejében. Például hogy milyen lenne megcsókolni. És nem csak a száját…

Ez egyáltalán nem illett hozzá. A szex nem okozott neki különösebb örömet, Wayne-nel inkább csak azért szeretkezett, mert nagyon szerette.

Akkor miért gondolja, hogy ezzel a férfival más lenne?

Nem mintha lenne rá lehetősége, hogy kiderítse… Mert Jake-nek nemcsak hogy gyönyörű barátnője van, de tabu is a számára. A főnöke, és ráadásul nem is az esete.

A szinte üres kávéscsészéjére bámult.

– Még mindig nem tudom elhinni – mondta, és elhessegette az ide nem illő gondolatokat, majd újra ránézett a férfira. – Valahogy olyan, mintha egy álom válna valóra. De egyszerűen nem tudom elfelejteni, hogy a nagybátyád teljesen egyedül volt, amikor meghalt.

– Azt hiszem – folytatta Jake komolyan –, hogy jövő szombaton kiveszek egy szabadnapot. Akkor reggel elvihetlek Craig sírjához, utána pedig vehetünk neked egy új autót. A temető nem messze van a nagy autókereskedésektől Parramattában. Válasszak neked én, vagy inkább te szeretnél?

– Én… nem is tudom – dadogta a nő, megdöbbenve attól, hogy Jake milyen gyorsan intézni akarja az egészet. – Nem vagyok nagy autórajongó. De mivel az enyém lesz, szeretnék egy kicsit utánanézni az interneten.

– Azt javaslom, nézd meg a japán autókat.

– Rendben.

Úgy tűnt, Jake ért hozzá, ellentétben vele.

– És milyen számlára utaljam az utazás költségeit? Ugyanarra, ahová a fizetésedet is, vagy szeretnél egy utazási számlát nyitni?

Abby meglepődött, és az álla remegni kezdett. A mai nap túl sok volt neki.

– Ne sírj már megint! – szólt ré Jake.

Abby beharapta az ajkát, és hevesen pislogott.

– Sajnálom – motyogta. – Általában nem sírok ilyen könnyen.

Volt idő, amikor túl sokat sírt, de az már a múlté.

Felemelte az állát, és elszántan nézett a főnökére.

– Jól van – dicsérte meg Jake, mire Abby legszívesebben pofon vágta volna. Abban a pillanatban teljesen érthetetlen volt számára, hogy az előbb még vonzódott hozzá.

– Menj haza – folytatta a férfi. – Fáradtnak tűnsz. Hívj fel, ha eldöntötted, melyik autót választod. És majd mondd meg, milyen számlára utaljam a pénzt.

– Oké – válaszolta Abby, majd összeszedte a holmiját, és eltűnt.

Leküzdötte a dühét, különben becsapta volna maga mögött az ajtót. Ehelyett jól becsapta a kocsija ajtaját, és gyorsabban indult, mint szokott. De hamarosan lelassított. Nincs értelme kockáztatni az életét csak azért, mert a főnöke idegesítő.

Gondolj az új autódra, mondta magának. És a szép összegre!

Nagyon szomorú volt, hogy Craig meghalt, de az élet megy tovább, ezt ő is jól tudta. Az embernek a pozitívumokra kell koncentrálnia.

Hirtelen egy másik gondolat ötlött fel benne. Mennyit mondjon el Megannek mindebből? Az új autót nem tudja elrejteni, de talán a legjobb az lenne, ha nem mondana semmit a pénzről. A nővére talán féltékeny lenne, vagy gyanakodni kezdene.

Utált hazudni Megannek, de muszáj volt.

Istenem! Még ha a dolgok jobbra fordultak is, az élet nem könnyű.

– Szép munka – morogta Jake, miközben véletlenszerűen levett egy üveg vörösbort a polcról. – Jól tetted, hogy eddig távol tartottad magad tőle.

De mit tehetett volna, amikor a nő sírt? Az esze azt súgta, hogy ne tegyen semmit. A tisztesség pedig azt, hogy vigasztalja.

Hatalmas hiba volt.

Alig vette a karjába, minden jószándéka elszállt. A vágya olyan erős volt, hogy minden akaraterejét össze kellett szednie, hogy ne húzza magához, és ne csókolja le a könnyeket az arcáról.

Szerencsére nem engedett a vágyainak.

Abby nem kedvelte őt különösebben. Ennek megkönnyebbülést kellett volna jelentenie, ehelyett azonban bosszantotta a lány közönye. És féltékeny volt a Craig iránti vonzalmára.

Ez abszurd! A nagybátyjának semmi köze nem volt hozzá. Jövő szombaton Jake személyesen kíséri el Craig sírjához, majd vesz neki egy autót.

Jake néha szerette a veszélyt, de ez most más. Nem fizikai veszély, hanem érzelmi. Intenzív, ellenőrizhetetlen érzések áradata, és ez egyáltalán nem tetszett neki. Mert az érzelmek az embereket olyan dolgokra késztetik, amelyek soha nem végződnek jól.

Jake fogta a poharat és a palackot, és kiment a kertbe. Mindkettőt egy kis kerek üvegasztalra tette, majd leült mellé a székre.

Amikor megszólalt a telefonja, látta, hogy Olivia az.

Most nem akart beszélni vele. Senkivel sem akart beszélni.

Ezért kikapcsolta a telefonját, és újra belekortyolt a borába.

3. FEJEZET

Abby alig ért haza, máris felhívta Megant, mert nem akarta halogatni a dolgot. Ha túl sokáig várna, a nővére csak még gyanakvóbb lenne.

– Szia, kicsim! – szólt bele Megan. Abby úgy döntött, hogy a legjobb, ha boldognak mutatja magát.

Valóban boldog volt, bár kicsit aggódott, hogy a nővére hogyan fog reagálni.

– Soha nem találod ki, mi történt! – mondta vidáman, majd letette a táskáját a földre, és leült egy fotelba.

– A hangodból ítélve biztos valami jó dolog.

– Hihetetlenül jó! – Abby elmesélte, mi történt, de csak az autóról beszélt, a pénzről nem. Természetesen arról sem beszélt, hogy sírva fakadt, és Jake megölelte.

Megan megdöbbenve kiáltott fel:

– Nahát! – De szerencsére nem tett szarkasztikus megjegyzést arra, hogy Abby mit tehetett Jake bácsikájával, hogy ilyen nagylelkű ajándékot kapott tőle. Talán azért, mert Megan ösztönösen tudta, hogy Abby soha nem feküdne le egy olyan férfival, akit nem szeret. Wayne volt az első és egyetlen szeretője, mert ő volt az egyetlen, akit szeretett.

– Milyen szerencsés vagy! – mondta Megan, anélkül hogy egy szikrányi irigységet is érzett volna. – Egy vadonatúj autó! És nem is kell megvárnod a végrendelet felolvasását, mert a nagyszerű főnököd személyesen veszi meg neked. Szombaton, ugye?

– Igen.

– Csodálatos ajándék! Főleg hogy alig ismerted a nagybátyját. Biztos szupergazdag volt.

– Valószínűleg. Jake azt mondta, hogy nagyon sokat örökölt. Ezért nem gond, hogy kifizesse a kocsi árát.