A SYNDEY SCOTT NÉVEN ÍRT
SOROZAT 5. RÉSZE

Copyright © Fejős Éva, 2022

© Erawan Könyvkiadó, 2022

Fejős Éva elérhetősége:

www.fejoseva.com

fejoseva@fejoseva.com

Facebook: fejoseva1

Instagram: @fejoseva

A kiadó elérhetősége a Facebookon:

https://www.facebook.com/ErawanKonyvkiado

Fejős Éva webshopja, ahol kedvezmények
és könyvcsomagok várnak:

https://erawan.hu

Felelős kiadó: Fejős Éva

Szerkesztette: Münz András

A kéziratot gondozta: Lőrinczi Ágnes

Borítóterv, tördelés: Müller Péter

Borítókép: shutterstock.com (LightField Studios)

Elektronikus formátum:
Békyné Kiss Adrien

ISBN 978-615-6269-48-5

Bora

– Bora, most már haza kell jönnöd.

A bátyám hangja határozott, de engem nem téveszt meg. Nyilvánvalóan valamije hiányzik, amit tőlem remél. Mondjuk egy kis pénz, amit eljátszhat.

– Nem rajtam múlik – mondom, és az ölembe ejtem a telefonomat. Gyorsan ki is hangosítom. – Amint vége ennek a tornának, hazamegyek. Pár napig nem látsz még, mi olyan sürgős?

– Hát nekem semmi. – Eléggé erőteljesen hangsúlyozza a névmást.

– Ja, oké.

– Viszont a nagymuttert bevitte a NAV.

– Ó. Hát biztos túl sokat haknizott feketén.

Mit mondjak, nem lepődtem meg. Sarolta biztosan benne volt x évvel (oké, talán évtizeddel) ezelőtt abban, hogy Kazimir feketén kapta a fellépési pénzt. Sőt mi több, szerintem Sarolta műsorvezetése is a szürke zónában mozgott.

– Hogy érted, hogy haknizott?

– Hát hogyhogy hogy. A fellépésekre gondolok. Műsorvezetés Bivalynádasdiban, ilyesmik.

– Tehát Saroltáról beszélsz?

– Naná. Miért, te? – kérdezem, és összeszorul a gyomrom.

– Hát én a kedvenc nagyanyádról.

– A nagyiról? – Jó ég, az anyai nagyanyámmal ez nem történhet meg! – Mit keres nála a NAV?

– Egyelőre ő keres valamit náluk, és tartok tőle, ha felgöngyölítik az összes ügyét, akkor nemigen jön haza ebben az életben.

– Te anyu anyjáról beszélsz?

– Bizony ám. Ki másról?

– Na várjál! Nagyira rászállt az adóhatóság, és szerinted vannak ügyei, amiket ha felderítenek, akkor annyi neki?

– Így valahogy. De én sem tudok semmit. Mindenesetre egy jó ügyvéd kell neki.

– Egy jó ügyvéd? Na azt talán még tudok keríteni.

Száguldoznak a gondolataim. Nagyi csak rám számíthat, már ha csak a normális családtagokat veszem számításba. Anyu világ körüli, világmegmentő, önmegvalósító utazáson vesz részt apámmal, a tesóm nem százas, a nagyapám pedig nem ért a hivatalos ügyekhez. Saroltáékra nem számíthat.

De eszembe jut valami.

– Barni, most nagyon figyelj. Meg kell keresned Kazimir gyerekét.

– Az őserdőben található. Vagyis, nem, várj: valami őslakosok között Bora Borán.

– Nem apára gondolok. Hanem a lányra. Aki hivatalosan nem a családunk tagja, tudod.

– Hűha, azzal kihúznám a gyufát Saroltánál. De miért kellene megkeresnem?

– Mert ha valaki, akkor ő biztos tud segíteni.

Ugyan homályos az infó, amit Saroltától kaptam a múltkor, de legalább egyszer az életben hasznát vehetném annak, amit tőle hallottam.

Miután elbúcsúzom a tesómtól, a páholy felé tartok. Eléggé remeg a lábam, mert ez már nem egy sima torna, ahogy ezt Ariel többször is elmondta. Ez az Australian Open. Itt egy páholyban ül az edző meg a csapattagok, hát mondjuk Arielnek itt nincs nagy csapata, megérkezett az erőnléti edzője, aki a masszőrje is, de még sosem találkoztam vele.

És a mögötte lévő páholyban ülhetnek a tornán részt vevő sportolók.

– Bora, oda ülsz, ahová szeretnél – mondta nekem a meccs előtt Ariel, és tuti megfogadnám a tanácsát, ha most felnézve nem azt látnám, hogy az egyik páholyban Tina ül, a másikban pedig néhány már kiesett, és még versenyben lévő versenyző. Nagy levegőt veszek.

Ez lesz Ariel elődöntője, és őszintén: csodálom, hogy idáig eljutott, annak fényében, ami az előző napokban történt. És itt most nem, vagy nem csak a titokban – és edzői utasítás ellenére – átszexelt éjszakákra gondolok.

A kártyámat ellenőrzi az egyik jegyszedő, amikor mellém lép egy kínai nő, fiatal, atletikus, ujjatlan topban van, és akkora a bicepsze, mint egy pasinak. Melegítőgatyában van, edzőcipőben, rövid hajában, bármily fura, egy rózsaszín tiarát visel. Rám mosolyog.

– Te vagy a felesége?

– Nos… – méregetem, és szeretném leolvasni, mi van a kártyájára írva, de a kezével mintha szándékosan takarná.

– Én pedig a gyúrója és egyben a jövendőmondója, Kim.

– Nos… – a szókincsem beszűkült. Jövendőmondó?

Itt valami tévedés lesz.

Kim előttem libeg el, és becsusszan Tina mellé.

Így aztán, bár nem tudom, helyesen teszem-e, egy kis tétovázás után inkább a másik páholyba nyitok be. Egy csomó teniszező pasi közé.

Remélem, nem okozok ezzel, hogy Arielt és Tinát idézzem, mentális blokkot Arielben.

Pár másodperc, és megjelennek melegíteni.

Ariel és James.

Testvérek, bár ezt rajtunk kívül kevesen tudják.

Ellenfelek, életre-halálra. Ezzel mindenki tisztában van.

Bora

Itt ülök azon a helyen, ahol Ariel leendő ellenfele is nézi a meccset. Legalábbis, ha a férjem nyeri ezt a mostanit.

És ahelyett, hogy mosolyognék a kamerába, azon gondolkozom, mi minden történt az elmúlt időszakban. Hogy anyuék elvonuláson vannak, a nagyanyáim összeverekedtek egymással, egy meglehetősen hektikus hajókiránduláson lehánytam a kapitányt, majd a férjemet, Arielt is. Milyen furcsa így gondolnom rá, hogy „a férjem”. Pedig ez az igazság, és kaptam tőle egy olyan ruhát is, aminek az árát egy itteni újságból tudtam meg, és hát majdnem elájultam. Remélem, nem veszi át másik újság is a fotót és a szöveget.

Elég annyi, hogy Ariel tulajdonképpen titokban szervezte meg az esküvőnket, ami engem itt, Ausztráliában váratlanul ért, hiszen éppen egy gumimatracra vágytam, semmi másra, és tíz perccel később megleptek minket a szüleim, majd megjelent egy steak-étterem teraszán egy helyi anyakönyvvezető is, és mi egy tenisztorna kezdőnapja előtt férj-feleség lettünk. Hát a kamuszerelemből esküvő lett, és én még most, tulajdonképpen az ötödik felvonásban is csak remélem, hogy nem kamuházasságba csöppentünk bele, hiszen olyan viharos volt a szerelmünk, annyit szexeltünk majdnem közönség előtt, mivel sokáig be voltunk kamerázva. És, ha nem tévedek, most is itt van a környékünkön valahol két operatőr. A fene tudja már, mi a valódi, mi a hamis. Én csak egy körmös-sminkes lány voltam, aki próbált boldogulni valahogy a teljesen őrült családi környezetében, hogy kifizessem a szalon miatt felvett hitelemet, és igent mondtam egy valóságshow-ra, amiben Ariel barátnőjét kellett eljátszanom. Aztán a vége az lett, hogy beleszerettem, és remélhetőleg ő is belém, mert különben miért is szervezte volna meg titokban az esküvőnket?

De a valóságshow már olyan távolinak tűnik, az is, amikor akaratomon kívül én mentettem meg Arielt és a tesómat egy régi házi őrültemtől valahol az Őrségben, és az is, amikor pár napja, itt, Ausztráliában, megismertem Ariel eltűnt anyját, akiről kiderült – vagyis elmondta –, hogy orosz kémnő volt, és hogy egyébként négy gyereke van, ja és farkasok őrzik a házát. Szóval én nem értem az egészet, de most itt vagyok Melbourne-ben, az Australian Open elődöntőjén, amiről nem is álmodtam sosem, hiszen eszembe nem jutott volna, hogy ide nekem valaha is el kellene jutnom, ráadásul hangosan drukkolnom az egyik versenyzőnek.

De lám.

Az élet váratlan dolgokat produkál, ez most legyen az én életbölcsességem, közben Ariel odaáll a vonal mögé, hogy elkezdje az adogatást.

Nem sikerült még maradéktalanul elsajátítanom a tenisz szabályait, de azt tudom, hogy most történnie kell valaminek. Történik is. Felnéz, meglát a lelátón, és úgy hunyja le a szemét, hogy nekem a puncim összerándul, és ha megint belerakott volna valami ajándékot a hüvelyembe – mint ahogy az mostanában szokásává vált –, akkor tutira azonnal elélveznék. Ám így csak jön egy kis pillangó, átrepül a hasamba, és én visszamosolygok Arielre. Integetnék is, de én, bármilyen furán hangzik is, gyűlölöm magam viszontlátni hülye helyzetekben egy-egy újság címlapján. Most például ott vagyok a kivetítőn, szóval jó is, hogy rajtam van a napszemüvegem. Egy-két másodperc az egész, és a hatalmas kijelző már Arielt mutatja, de nekem még mindig gyorsabban dobog a szívem.

Egy férfi lép a páholyunkba, magas, ősz hajú.

– Helló, Bora.

Hát nem igazán tudom, hogyan viszonyuljak az apósomhoz. Még mindig a torkomban dobog a szívem, amikor találkozunk. Főleg, hogy most már egy csomó mindent tudok róla, de azzal nem vagyok tisztában, vajon ő tudja-e, hogy én tudom. Például azt, hogy ő Ariel riválisának, Jamesnek is az apja. Engem ez úgy ért, mintha jeges vizet zúdítottak volna a fejemre.

Vajon kinek drukkol egy apa, ha a fiai egymással mérkőznek?

Tiszta sor, hogy annak a fiának, akinek ő maga az edzője is, nem?

Vagyis Ariel sokkal nehezebb helyzetben van. Neki csak Tina maradt, aki talán nem is ért igazán a teniszedzőséghez. Gonosz vagyok, talán nem is tudom megítélni, viszont önmagában az, hogy valaki versenyzőként döntőt játszott kétszer Wimbledonban, nem garancia arra, hogy jó edző is lenne. Bármit mondjon Ariel. Közben pedig sejtem, hogy nem véletlenül halad előre a ranglistán a férjem.

Viszont igazán brutális, ahogy ez a két srác fest a pályán. Két baromi jóképű, magas, atletikus alkatú, gyönyörű szemű srác. Egészen elképesztő, hogy a világ nem tud róla: testvérek. Az alkatuk hasonló, az arcuk viszont nem, jóképű mindkettő a maga módján, de Ariel nem véletlenül szerepelt előkelő helyen A világ legjóképűbb pasijai című listán a People magazinban, és ha belenézek a zöld szemébe, akkor aztán meg kell előznöm a hüvely-összehúzódásokat, amiket kivált belőlem.

Ariel talán valóban szerelmes belém.

James pedig próbálkozott velem, hátha meg tud nyerni egy ilyen versenyt Ariellel szemben, ha már a pályán alul szokott maradni kettejük mérkőzésein.

Remélem, most is így lesz, mert ha Ariel kikap, akkor Tina nagy valószínűséggel ki fog nyírni, mert engem tart minden rossz eredőjének, és szerinte, ha Ariel veszít, akkor annak én vagyok az oka.

Átfut az agyamon, mennyire más lenne, ha csak sima néző lennék, és elolvadnék a két álompasi mérkőzésén. Semmi másra nem kellene figyelnem, csak a gyönyörű bicepszekre, a félmosolyokra meg azokra a széles vállakra. A hajba túrásokra, meg a koncentrációtól égő szempárokra.

De most nem egy esztétikai élményt kapok, hanem a férjem mérkőzik – kis túlzással: életre-halálra – a féltestvérével, az egyik legnagyobb riválisával.

Bármennyire nem értek is a teniszhez, ráadásul a szabályok egy részét hülyeségnek tartom, mert ez a pontozás, tizenöt-harminc-negyven, aztán gémek, szettek és a többi, hát egyszerűen őrültségnek tűnik. Számomra. Azonban így is magával sodor a mérkőzés. Ariel, nem túlzok, a győztes pontok után felnéz rám, mintha nekem köszönhetné őket, a vesztes pontoknál pedig kerüli a szemkontaktust a lelátóval, mintha csak nem akarna az apja szemébe nézni, vagy az edzőjét látni. Persze ez utóbbi csak az én vágyálmom, mert Tina az ősellenségem, utál az első pillanattól kezdve, és én hasonlóan érzek iránta, csakhogy Ariel már-már meggyőzött arról, hogy Tina nélkül nem tudna tornákat nyerni. Ameddig Ariel aktív játékos, márpedig ez még sok évet jelent, hiszen csak huszonkilenc éves, és azt olvastam róla az egyik helyi sportkiadványban, hogy még nincs a karrierje csúcsán, viszont remek formában van.

Ez utóbbit talán nekem is köszönheti, bár Tina szerint élsportoló ne éljen szerelmi életet, vagy valami hasonló. Mindegy, már nekem támadt, és tényleg kisebbségi érzésem van mellette, nemcsak azért, mert jó egy fejjel alacsonyabb vagyok nála, hanem a bombázó külseje miatt is. Ariellel egyidős, én még csak huszonhárom múltam, és úgy is érzem magam Tina mellett, mint egy óvodás a tinilányok mellett. Ők már mindent tudnak, én semmit. Tina mindent tud Arielről, én pedig – bár ő a férjem – alig-alig valamit, mert egyrészt Ariel nem a legbeszédesebb fajta, már ami a magánügyeit illeti, másrészt pedig mégiscsak belecsöppentem ebbe az egész szerelembe. Nem volt az az ismerkedős fázis meg ilyenek: titokban összeboronált minket a tévécsatorna, aztán másnap már mint szerelmespár kezdtük felépíteni a közös életünket egy valóságshow-ban, kamerák össztüzében. Mindez csak kirakatnak indult, de, ahogy mondják, és amit én még korábban sosem tapasztaltam: működni kezdett közöttünk a kémia. Elég gyorsan rájöttem, hogy – elképzeléseimmel ellentétben – Ariel igencsak heteró pasi, és hát nemcsak a teniszezésben tartózkodik a világranglista elején, hanem férfiként is.

Na, tehát úgy ugrottam fejest valamibe, mint ahogy a nagyanyáim szokták, bármiről legyen is szó: verekedésről, tévészereplésről, egymás beárulásáról, akármiről. Mivel meglehetősen idióta a családom, így már ki sem lógtam közülük, amikor megjelentem a tévében, mint egy világsztár teniszező barátnője. Még a cicigate-em sem tudott közénk állni, vagyis amikor kikerült az internetre egy olyan fotó, ami tizenévesen, elég lenge öltözékben ábrázol engem.

Az első szettben fej fej mellett haladnak. Ariel a szünetben fel sem néz, csak amikor újra a pályára indul. Szuggerálom a tekintetemmel, és önkéntelenül csókot dobok neki. Mire rájövök, mi ez a sivalkodás a nézőtéren, rögtön fülig vörösödöm. Engem mutat a nagy kijelző, megismétlik a csókot nagy felbontásban, aztán rajta ragad a kamera a vöröslő fejemen. Na, most kellene egy baseballsapka. Előkotorok egy papír zsebkendőt a hátizsákomból, amiben mindössze egy palack víz, egy rúzs, egy csomag zsebkendő és a telefonom tartózkodik. Az operatőr egészen az első szerváig engem pásztáz, és ez azzal jár, hogy Tina, valamint Árpád, azaz Ariel apja, James edzője és egyben James apja is – engem néznek, mint valami egzotikus állatot. Újra kifújom az orrom.

Erről, hogy egzotikus állat, eszembe jut az anyám, na meg apám, akit anyu magával rángatott a világ körüli esőerdőtúrájára, és erős kényszert érzek, hogy csekkoljam az Instáját, meg az újonnan beizzított TikTokját is, csak sajnos az utóbbihoz még az applikációt sem töltöttem le. Én vagyok a világon az egyetlen olyan huszonhárom éves csaj, akinek még nincs TikTok-fiókja.

Tina

Van egy csomó álláslehetőségem, és én még mindig itt húzom az igát emellett a tökmadár mellett, akiből a legjobb is lehetne, de valójában mindig a pöcse után ment. Végigcsináltam mellette, amikor belehabarodott azokba az influenszer kis picsákba, és csak azért nem kurvának nevezem őket, mert baromira kiakadt, amikor lekurváztam őket. Holott az egyik konkrétan Olaszországba járt ki „fotózásokra” – természetesen lecsekkoltam mindent, és hát úgy voltak azok fotózások, ahogy én gerincsebész –, a másiknak portfóliója volt az elmúlt hat év összes politikusából, a harmadik valami bankár fiával kavart, de elkövetett egy nagy baklövést, szóval, mindegy… Arielnek mindig voltak ügyei.

És most, minden kétséget kizáróan megnősült.

Elvette ezt a kis libát, ezt a körömlakkozó, együgyű kis picsát, akinek természetesen nem is volt más életcélja, csak a világbéke, és természetesen Ariel megszerzése.

Nekem ez az egész rohadtul nem hiányzik, a pénz sem, és ez a megalázottság sem, egyik rosszabb, mint a másik.

Viszont sajnos ígéretet tettem, és tartanom kell hozzá magam, bár szívem szerint mostanában legyilkolnám Arielt. Meg ezt a csajt.

Természetesen azt is tudom, hogy ez sem tart örökké. Rendben van, tovább tartott, mint azokkal a csajokkal, de hamarosan ennek is vége lesz, szinte biztos vagyok benne, hogy van egy szerződés, amit Ariel aláírt, és abban pontosan szerepel, hogy x hónapig együtt kell maradnia a csajjal.

Mindenesetre tudok gyorsítani egy-két dolgon.

Persze, mielőtt még bárki is azt hinné, hogy én vagyok a megtestesült gonosz, hozzáteszem, hogy mindig jót akartam Arielnek, és most is az ő érdekét nézem, amikor azt kívánom, hogy legyen már vége ennek az egésznek.

Engem ugyanis Ariel mint férfi egyáltalán nem érdekel.

Házinyúlra nem lövünk.

Nekem Ariel többet jelent, mint pénzt, és többet jelent, mint pasit, így aztán mint pasi egyáltalán nem érdekel. Sajnálom, ha bárkit elkedvetlenítek ezzel, de számomra aztán nem ő a nagy ő.

Azonban mégis utálom, ami most körülötte történik, úgyhogy senki se csodálkozzon, ha majd okozok neki egy-két szúrt vagy lőtt sebet.

Halálra nem fogom sebezni, csak finomabban, élve többet ér, mint halva.

A Szélhámos-sorozat eddig megjelent kötetei:

Szélhámos szerelem (1. rész)

Szélhámos játszma (2. rész)

Szélhámos eskü (3. rész)

Szélhámos csábítás (4. rész)

Szélhámos szereposztás (5. rész)

Eddig megjelent
Fejős Éva-könyvek:

Bangkok,tranzit (2008, 2013)

Hotel Bali (2008, 2014)

Csajok (2009, 2016)

Eper reggelire (2009, 2015)

A mexikói (2010, 2016)

Cuba Libre (2010, 2015)

Dalma (2011)

Helló, London (2011, 2016)

Karácsony New Yorkban (2011, 2015)

Karibi nyár (2012, 2016)

Szeretlek, Bangkok (2012, 2017)

Most kezdődik (Holtodiglan új kiadás 2013)

Nápolyi vakáció (2013)

Száz éjjel vártam (2014)

Mert nekünk szeretnünk kell egymást (2014)

November lánya (2014)

Úton hozzád (2015)

Száz Éjjel Ügynökség (2015)

Utazz velem! – kreatív színező (2015)

Sosincs késő – kreatív színező (2016)

Holiday (2016)

Újra veled, Sydneyben (2016)

Bébi, bumm! (2017)

Csak egy tánc (2018)

„Mi sem voltunk angyalok” (2018)

Szélhámos szerelem (2018; Sydney Scott írói álnéven) – Szélhámos-sorozat 1. rész

Szélhámos játszma (2019; Sydney Scott írói álnéven) – Szélhámos-sorozat 2. rész

Csajok 2. (2019)

Margarita (2019)

Egyszer az életben (2020)

Szélhámos eskü – Szélhámos-sorozat 3. rész (2020)

Halál emlékül (2020)

Örökre Görögbe (2021)

Athén, végállomás (2021)

Szélhámos csábítás (2022) – Szélhámos-sorozat 4. rész

Elhitted álmomat (2022)

Előkészületben:

Egy nyár Arubán (2023)

Angol nyelvű e-könyvek:

Bangkok Transit (2013)

Hotel Bali (2014)

Vacation in Naples (2015)

Kedvezményesen, illetve fejősévás könyvjelzővel
megvásárolhatóak a kötetek a kiadó webshopjában:

https://erawan.hu

vagy

erawan.hu

Ha többet szeretnél tudni rólam, látogasd meg a honlapomat, a www.fejoseva.com oldalt, vagy a Facebookon keresd Fejős Éva hivatalos oldalát (fejoseva1). Fotókat az Instagramon osztok meg az utazásaimról, könyveimről, a fejoseva név alatt találod a profilomat.

Iratkozz fel a hírlevelemre, hogy rögtön megkapd az üzeneteimet az akciókról, és elsőként olvashasd el az új regényem részleteit!

https://fejoseva.com/hu/hirlevel/