Sólyom Anna

A test
bölcsessége

Találj otthonra
önmagadban!

A fordítás alapjául szolgáló mű:

Sólyom Anna: Reconecta con tu cuerpo

© Sólyom Anna, 2023

© Illusztrációk: Jun Matsuura, 2023

Translation rights arranged by Sandra Bruna Agencia Literaria, SL.

All rights reserved.

A test bölcsessége © Partvonal Könyvkiadó, 2023

Magyar fordítás © Mester Yvonne

Minden jog fenntartva! Jelen kiadvány sem részben, sem egészben nem másolható, nem sokszorosítható, sem elektronikus, sem mechanikai eljárással. Bárminemű felhasználása csak a kiadó írásos engedélyével történhet.

Partvonal Könyvkiadó, Budapest, 2023

www.partvonal.hu

Felelős kiadó a Partvonal Könyvkiadó ügyvezetője

Felelős szerkesztő: Korentsy Márta

Műszaki vezető: Dubecz Adrienn

Szerkesztő: Helfrich Judit

Korrektor: Friedrich Zoltán

Borító: Földi Andrea

Nyomdai előkészítés: Pyber Anita

ISBN 978-963-609-085-2

Az elektronikus verziót készítette az eKönyv Magyarország Kft. www.ekonyv.hu

FONTOS MEGJEGYZÉS: A kötetben megfogalmazott vélemények olykor eltérhetnek az orvostudomány hivatalos állásfoglalásától. A szerző és a kiadó célja, hogy olyan információkkal szolgáljanak, illetve olyan lehetséges alternatívákat mutassanak be, amelyek segítségével az olvasó felmérheti egészségi állapotát, és felelősségteljes döntéseket hozhat vele kapcsolatban.

Betegség fennállása esetén azonban feltétlenül keresse fel a szakorvosát; ez a könyv ugyanis semmilyen módon nem helyettesíti a személyes orvosi konzultációt, a szerző nem állít fel diagnózist az olvasó lehetséges állapotáról. Bár az itt szereplő tanácsok és információk a közzététel időpontjában pontosak és valósak, sem a szerző, sem a kiadó nem vállal semmilyen jogi felelősséget az esetlegesen előforduló hibákért vagy hiányosságokért.

Fordította
Mester Yvonne

A FELMENŐIMNEK ÉS A TIEIDNEK.

A FÖLDEKNEK ÉS A SZELLEMEKNEK,
AMELYEK TÁPLÁLNAK BENNÜNKET
A GYERMEKEINKNEK.

A TESTEDNEK, AMELYBEN ÉLSZ.

VALAMIKOR, EGY ELFELEDETT MÚLTBAN LEHET,
HOGY TESTVÉREK VOLTUNK.

„ A biztonság nem a fenyegetettség hiánya, hanem a kötődés megléte."

DR. MÁTÉ GÁBOR

ELŐSZÓ A MAGYAR KIADÁSHOZ

Al Ghaoui Hesna

Tíz éven át, amíg a világ háború sújtotta területeit jártam tudósítóként, szinte tökélyre fejlesztettem azt a fajta belső hangot és önmeggyőzési technikát, amely elhitette velem – és valószínűleg a környezetemmel is –, hogy a drámai élmények és az elképesztő mennyiségű stressz ellenére velem minden a legnagyobb rendben. Afganisztán, Darfúr, Dél-Szudán, Libanon, Izrael, Gáza, Észak-Irak, Etiópia, Líbia – egyik válság jött a másik után, én pedig sodródtam az élményekkel, a kihívásokkal, a szakmai elismerésekkel, a rémálmokkal, az izgatottsággal, a félelemmel, a büszkeséggel, a magánnyal egyik hónapról a másikra. Amikor előfordult, hogy egy intenzív forgatási időszak után heteken át a lakásból sem volt kedvem kimenni, bemagyaráztam magamnak, hogy csak kimerült vagyok. Amikor ingerült és letaglózott lettem, azzal indokoltam, hogy ez „pusztán” szakmai kiégés. Többször el is döntöttem, hogy tényleg otthagyom a híradózást, egyszer még egy egész eszközparkot (csiszológépet, vésőt, festőállványt) is beszereztem, hogy új karrierbe kezdjek bútordekoráló kisiparosként, Dalí- és Klimt-utánzatokat pingálva asztalokra, székekre és a nappalim falára… Hiába villogott a piros lámpa és sikított a sziréna a testemben és a lelkemben, én úgy döntöttem, hogy vak és süket leszek.

De valóban tudatos döntés volt ez a részemről? Vagy miért nem akartam tudomásul venni a saját vészjelzéseimet? És egy ilyen állapotban hogyan kezdhetnek el aknamunkát végezni a traumatikus élmények? És végül miért segíthetett nekem a festés, az alkotás kimászni a kátyúból, és újra kapcsolódni önmagamhoz? Ezt a komplex folyamatot írja le Sólyom Anna ebben a csodálatos könyvben. Persze nem az én esetemet elemezve, hanem rengeteg történeten és példán keresztül valahol mindannyiunk történetét górcső alá véve: hogy mi, emberek, hogyan létezünk a testünk, az elménk, az érzelmeink, a tudatunk és a lelkünk egységében. Hiszen, ahogy ő írja, „a bőrünk alatt minden összekapcsolódik: a gondolataink, a tetteink, az érzeteink és az érzelmeink”.

Az én „gyógyulásomban” az is óriási szerepet játszott, hogy hét évvel ezelőtt elkezdtem a félelem természetrajzát vizsgálni, feltérképezve, hogyan működik az agyunk, a hormonrendszerünk, a testünk veszélyt detektálva, hogy életben tartson minket, vagy segítsen egy kritikus helyzet megoldásában, és hogy miként próbáljuk ezt a társadalom által negatívnak titulált érzést mégis folyton elnyomni, elhallgattatni ahelyett, hogy egyfajta hajtóerőként és jelzőfényként a szolgálatunkba állítanánk. A félelem tanulmányozása mellett megszállottan kezdtem kutatni a túléléstörténeteket is, amelyek bizonyítják, hogy az élet utat tud törni magának egy traumatikus esemény árnyékában is, és hosszú távon képesek lehetünk akár pozitív változásokat is megélni bizonyos területeken. Azt, hogy bennünk, emberekben valójában milyen erőforrások rejlenek, sokszor csak a legkritikusabb helyzetekben tapasztaljuk meg, ekkor ismerjük fel lelkünk valódi ellenálló képességét és az emberi lét mélyebb értelmét, rétegeit. De vajon meg kell várni az élet drámai fordulatait ahhoz, hogy kiaknázzuk a lehetőségeket, amelyeket a testünk, az elménk, a tudatunk, a lelkünk rejt? Anna könyve egyértelművé teszi a választ: egyáltalán nem. Ennek a tudásnak és bölcsességnek az elsajátítását elkezdhetjük akár ma is. Szóval, kedves Olvasó, tégy egy próbát, indulj el, és használd A test bölcsességét egyfajta térképként ezen az izgalmas, nehéz, felemelő és talán sorsfordító úton!

ELŐSZÓ

Jenny Moix

– Képzeld el, hogy lakozik benned egy bölcs, és ez a kiütés a karodon egy jel, amit ő küld neked. Talán azt üzeni, hogy nyugodj meg – mondtam a fiamnak.

– Hah! – hangzott fel tömör válasza.

– Komolyan, szerintem…

Ez volt a kezdete annak a beszélgetésnek, amit akkor folytattam a fiammal, amikor annak a csodálatos könyvnek a felénél jártam, amelyet most te is a kezedben tartasz.

Úgy három éve mindig kiütések jelentek meg a fiam karján vizsgaidőszak idején, vagy amikor valamely más okból stresszes volt.

Egészségpszichológusként pontosan tudom, hogy a szervezetünk tükrözi az érzelmeinket; a fiammal azonban még sosem beszéltem ilyen komolyan erről a témáról. Sólyom Anna könyve tudatosított bennem valamit, amit ugyan addig is tudtam, és amit valójában mindannyian tudunk, mégis következetesen elfelejtünk: hogy a testünk beszél hozzánk.

Ez a diskurzus a fiammal körülbelül tíz percig tartott, holott az efféle témák nem szokták lekötni a figyelmét ilyen hosszú ideig. A bölcs metaforája azonban felkeltette az érdeklődését, és azt hiszem, végül benne is ragadt.

A pszichológia megtanított arra, hogy jobban összpontosítsak a mentális világra, mint a test birodalmára: én az előttem álló személy gondolatait figyelem. E kötet szerzője viszont – testterapeutaként – mindenekelőtt a test jelzéseire fókuszál.

Ha ez egyfajta versengés volna a kettő között, feltehetnénk a kérdést, vajon melyikünknek van igaza. Vagy, másképpen fogalmazva, mire kell jobban figyelnünk: a fejünkben kavargó gondolatokra vagy a testünk jelzéseire?

Miután elolvastad a könyvet, egészen világos lesz számodra is a válasz: a testünkben jelentkező érzelmek jobban tudják, hogy vagyunk, mint mi magunk. Ugyanis mi hajlamosak vagyunk mindenféle magyarázatokat kitalálni arról, hogy mi történik velünk, és ezeknek nagyobb hitelt tulajdonítunk, mint a saját testünk jelzéseinek.

Az efféle elképzelések ráadásul többnyire „zűrösen” jelentkeznek, egyfajta mentális gubanc formájában, amelyet rendkívül nehéz kibogozni, miután ugyanazzal az eszközzel próbáljuk végrehajtani a műveletet, mint amelyik a gubancot kialakította: az elménkkel.

Valahányszor belekeveredem a saját mentális gubancomba, vagy épp valaki másét hallgatom, arra gondolok, hogy pedig élni nem is olyan bonyolult dolog… Az életnek egyszerűbbnek kell lennie. És ez a kézikönyv pontosan ezt a témát járja körül. Csak le kell ereszkednünk a fejünkből, és vissza kell kapcsolódnunk a testünkhöz.

Egyszerűen arról van szó, hogy akkor együnk, amikor éhesek vagyunk, akkor aludjunk, amikor álmosak vagyunk, és bátran nyújtóztassuk ki elgémberedett tagjainkat.

Valami egészen egyszerű, egészen alapvető, egészen ösztönös dolog ez… Sok esetben mégis elnyomjuk a sejtelmeinket. Márpedig ha elfojtunk valamit, attól az még nem tűnik el, sőt folyamatosan gyötörni fog bennünket.

Tegyük fel, hogy egy szobában vagyunk, monoton zaj hallatszik a háttérben; a legvalószínűbb, hogy eleinte még figyelünk rá, idővel azonban eltűnik a hallóterünkből. És bár nem halljuk, felemészt bennünket az energia, amelyet agyunk öntudatlanul a zaj feldolgozására fordít. Ez az energia aztán a hatékonyságunk rovására megy. Annak bizonyítéka pedig, hogy óhatatlanul is hat ránk, az óriási megkönnyebbülés, amely a zaj megszűnésekor eltölt bennünket.

Nos, testünk kielégítetlen szükségletei olyanok, mint az a háttérzaj. E gyakorlati kurzus célja, hogy megtanuljuk elcsendesíteni.

Testünk „tudatosítása” nehéz feladat, hiszen mi, emberek öntudatlan lények csordája vagyunk. Talán épp ezért volt világos Sólyom Anna számára, hogy meg kell írnia ezt a könyvet.

Szeretném, ha kényelembe helyeznéd magad, mielőtt folytatod az olvasást. Zárj ki mindennemű zavaró tényezőt magad körül! Támaszd meg jól a hátad, ne legyen görbe! Most megmozdultál? Valószínűleg igen. Íme a ránk jellemző öntudatlanság jele! Az a jó hír, hogy a program elvégzése után sokkal tudatosabb leszel.

Érzelmeink jelentik a hidat elménk és testünk között, ezért a szerző elkerülhetetlenül elmélyül bennük: elmagyarázza, mi fán teremnek, és hogyan éljük meg őket.

Az egyik legfontosabb gondolat, hogy minden érzelem egészen rövid ideig tart. Ám ezt nehéz elhinnünk, mert nemegyszer haragos napokat, szomorú hónapokat vagy bosszús éveket élünk meg. És ez azért történik, mert felszállunk a fejünkbe, ahelyett, hogy a testünkben maradnánk, ahogyan Sólyom Anna javasolja.

Hogy mindezt megértsük, elég az állatokat megfigyelnünk. Ha van otthon macskánk, kutyánk vagy nyulunk, tanúi lehetünk az érzelmeinek: haragjának, örömeinek, szomorúságának… O pusztán „kiéli magából” az érzelmeit, aztán elengedi őket. Mi, emberek pedig bűntudatot érzünk, ha szomorúság gyötör, mert úgy gondoljuk, nem kellene szomorúnak lennünk; haragszunk magunkra, ha dühösek vagyunk, mert úgy gondoljuk, hogy rosszul kezeljük az érzelmeinket. Vagyis egyik érzelmet a másikra pakoljuk.

E program során igen hatékony gyakorlatokkal ismerkedhetsz meg, amelyek arra szolgálnak majd, hogy természetesebb módon élhesd meg az érzelmeidet, anélkül, hogy belebonyolódnál a gondolataidba.

A gyakorlatok olvasása és végrehajtása során fokozatosan tudatosul majd benned, hogy úgy kell törődnöd a testeddel, ahogyan megérdemli.

Törődnöd kell vele, meg kell figyelned, és szeretned kell.

A szerző arra biztat, hogy bánjunk jól magunkkal. Írás közben szeretetet küld nekünk, amelyet aztán közvetíthetünk a testünk felé. Én személy szerint éreztem ezt olvasás közben; talán azért, mert abban a megtiszteltetésben van részem, hogy ismerhetem Annát, és mindvégig magam elé képzeltem kedves mosolyát, amely többnyire a szavait kíséri.

Ilyen szeretetteljes tanácsokat ad:

Tiszteld a testedet, hiszen ő az eszközöd az életben!

Bocsásd meg a tökéletlenségeit, és tekints rá szeretettel!

Úgy vigyázz rá, akár szeretett gyermekedre, vagy mint egy közeli barátra, akinek szüksége van a segítségedre.

Ebben a könyvben a test az univerzum kapuja – és a szerző nem szándékozik a küszöbön ácsorogni. Elmélyül a gondolatokban, az érzelmekben, a kapcsolatokban; sőt még az őseinkkel való láthatatlan és meglévő kötődésbe is beleássa magát.

De nem áll meg ott sem, továbbhalad egészen a lélekig, a szellemig, vagy nevezzük, ahogy akarjuk. A „megfoghatatlan” az első oldaltól az utolsóig jelen van. Einstein bonmot-ja szerint „a tudomány vallás nélkül sánta, a vallás pedig tudomány nélkül vak”. A szerző kétségkívül osztja ezt a felvetést. Ennek bizonyítéka, hogy állításait testterapeutaként szerzett széles körű tapasztalatain kívül tudományos kutatásokra és felvilágosult mesterek bölcsességére alapozza.

Az elmétől való elszakadás és a testhez való kapcsolódás a legjobb módszer ahhoz, hogy horgonyt vethessünk a most-ban. Az egyetlen helyen, ahol béke honol. És e lényegi gondolat csak egy a számos közül, amelyeknek az igazságára ráébredsz majd, ahogy egyre jobban belemerülsz a könyvbe.

Így hát annyit mondhatok:

Olvass,

fújd ki a levegőt,

és kapcsolódj a testedhez!

MEGJEGYZÉS: A fiam kiütései időközben teljesen eltűntek.

BEMUTATKOZÁS

VISSZATÉRÉS AZ ÍGÉRET FÖLDJÉRE

Filozófia szakon diplomáztam, de már az egyetem megkezdése előtt és alatt is – miután tizennyolc éves koromra megkaptam az Usui-reiki-beavatás első két fokozatát – végeztem különféle meditációs tréningeket, a jóga és az eksztatikus táncok számos változatát kipróbáltam, s egyebek mellett kineziológusnak és sportmasszőrnek is tanultam.

Úgy gondolom, hogy a meditáció és a jóga mentette meg az életemet, és szabadított meg erősen önpusztító szokásaimtól.

Mindig is érdekelt, hogyan kapcsolódhatunk a testünkhöz, amely az „otthonunk”, az egyensúlyi állapotunk székhelye és az energiaközpontunk. Mielőtt azonban idáig eljutottam volna, olyan multinacionális cégeknél dolgoztam, mint az IBM; több éven át együttműködtem egy választási folyamatokkal és demokratikus fejlődéssel világszinten foglalkozó civil szervezettel, illetve számos rendezvényt és nagy konferenciát szerveztem. Közben mindvégig úgy éreztem, hogy az igazi utam mindezen a miliőn kívül húzódik.

Végül meghajoltam, és elfogadtam, hogy az üzleti világ nyújtotta előnyöktől függetlenül számomra más út jelöltetett ki. Szenvedélyesen segíteni vágytam az embereken, akik elveszítették a kapcsolatot önmagukkal és a testükkel.

2014-ben elvégeztem a kranioszakrálisterápia-alaptanfolyamot – ez az oszteopátia egy formája, amely nem manipulálja a testet, hanem lágy, könnyed érintéseket alkalmaz. Ezután jobban elmélyültem ebben a világban, és biodinamikus kranioszakrális terapeuta lettem; erről könyvem végén, az 1. függelékben ejtek szót.

Időközben rátaláltam egy másik technikára is – ez volt a TRE® –, amely segít, hogy a testbe „belülről kifelé”, külső segítség nélkül térjünk vissza. Elkezdtem ezzel is dolgozni. A módszer a feszültség, a stressz és a traumák feloldására szolgáló gyakorlatokat foglal magában, amelyekről a 2. függelékben írok részletesebben. Ez egyfajta testalapú mindfulness.

Az út, amelyet az elmúlt húsz évben bejártam, sok felfedezést tartogatott számomra; mindenekelőtt azonban azt tanultam meg, hogy a tanítómester, akit mindaddig odakint kerestem, valójában egészen közel van hozzám – hiszen nem más, mint a saját testem. A test egy tapasztalatokkal és esetekkel teli raktár; a bölcsesség és a tanítás tárháza mindazok számára, akik hajlandóak meghallgatni.

Sok mindent meg kell tanulnunk és meg kell értenünk valóságunk látható és láthatatlan összefüggéseiről.

Könyvem egyfajta „felhívás” arra, hogy kapcsolódj a testedhez, fedezd fel és gyógyítsd meg, amennyire csak lehetséges. Békélj meg vele! Elvégre a testünk olyan barát, aki egy életen át elkísér bennünket. Szó szerint a végsőkig.

Hogy elfogadd, hogy újra hazatalálj hozzá, hogy megszeresd, és törődj vele, az hosszú folyamat. Ha megtanulsz bízni ebben a folyamatban, számos „járulékos” problémától megszabadulhatsz. A türelmetlenség sokkal ártalmasabb dolog, mint képzelnénk.

E folyamat megkönnyítése érdekében ebben a könyvben tízhetes programot vázolok fel, amelynek keretében elindulhatsz „az ígéret földje” felé. A bibliai metafora nem mást takar, mint a testedet. E célkitűzést szem előtt tartva minden egyes fejezet végén hét napra való gyakorlatot találsz a fejezeteken belül feltüntetett gyakorlatokon túl.

A cél, hogy ráhangolódj önmagadra és a testedre, s megnyílj az új tapasztalatok és felfedezések előtt.

Mielőtt belevágnánk, tekintsük át, mivel is foglalkozunk majd az egyes fejezetekben!

•  Az első fejezetben arra világítok rá, hogy a fájdalom az egyik legkomolyabb tanítómesterünk, hiszen változtatásra ösztökél. Sokszor menekülünk előle, mert nem szeretünk a fájdalommal szembesülni, és igyekszünk elaltatni, elnyomni. Olykor azért tesszük ezt, mert nem akarunk változtatni, az ugyanis sok munkát igényelne – holott ez az egyetlen útja annak, hogy jobban érezzük magunkat.

•  A második fejezetben megmutatom, hogy a valóságunkat az észleléseinken keresztül építjük fel, mivel objektív vagy abszolút „valóság” nem létezik. Az érzelmek az agyunk reakciói a kapott impulzusokra, s nincsenek „regisztrálva” az idegrendszerünkben – egyes kutatók úgy gondolják, hogy fizikálisan olyanok, mintha gázfelhők volnának az agyban. Azt is látni fogjuk, hogy a test néhány, egymáshoz meglehetősen hasonló állapota – az értelmező agy függvényében – többféleképpen is leírható. A jó hír, hogy most megtanulhatjuk megismerni testi érzeteinket, és fel is vázolhatjuk topográfiájukat.

•  A harmadik fejezetből megtudjuk, miért kerüljük oly gyakran az érzéseinket. Látni fogjuk az agy – mint hármas egység – legfontosabb részeit, s egyes régióinak a traumákban betöltött szerepét. Sokkos állapotban nem vagyunk képesek gondolkodni. Ha nem tudjuk, hogyan építsünk be, dolgozzunk fel egy traumatikus élményt, akkor az „betokosodik”, és mi disszociáltnak, azaz a testünktől, az életünk jelen helyzetétől, saját legbensőbb énünktől különválasztva érezzük magunkat. A gyógyuláshoz újra fel kell fedeznünk, mit és hogyan érzünk (vagy nem érzünk); meg kell edzenünk az érzékelésünket, hogy módosíthassuk az érzéseinket, vagy hogy újra érezzünk. Az érzéshez való visszatérés fájdalmas lehet, mint amikor elmúlik a zsibbadás, vagy felenged a fagy. Szót ejtünk arról is, miként szabadulhatunk meg a páncélzatunktól.

•  A negyedik fejezetben a test nyelvével ismerkedünk meg. Látni fogjuk, hogy a test a lélek, az érzelmek és a gondolatok tükre. Megtanuljuk, miképpen befolyásolják az egyes testhelyzetek a hangulatunkat és az önérzetünket. Arra is ráébredünk, hogy sok olyasmi van a testünkben elraktározva, amit nem akarunk érezni, és megalkothatjuk a saját testszótárunkat.

•  Az ötödik fejezetben azt vizsgáljuk meg, miben rejlik a testi intelligencia lényege, illetve hogy milyen egyéb intelligenciák kapcsolódnak hozzá. Emellett megtanulunk kapcsolatba lépni ezzel a létfontosságú tudattal, és megtudjuk, milyen kapaszkodók segíthetnek bennünket a célunk elérésében. Belátjuk, hogy bíznunk kell a testünkben ahhoz, hogy megerősödhessen, valamint megismerkedünk a „huszonegy napos szabállyal” is: ennyi idő alatt akármilyen változást elérhetünk.

•  A hatodik fejezetben a gyémántszabályról lesz szó, amely kimondja, hogy csakis akkor tudunk kedvesek és megértők lenni másokkal, ha magunkkal is így bánunk. Általában tartunk mindattól, amit nem ismerünk, ezért itt az idő, hogy szoros barátságba kerüljünk a testünkkel, ennek pedig fontos eszköze, hogy megtanuljunk együttérezni önmagunkkal, s ezt minél többet kell gyakorolnunk. Azt is megtudhatjuk, hogy az asszertivitás segít közelebb kerülnünk magunkhoz, és elfogadnunk tökéletlen emberi mivoltunkat.

•  A hetedik fejezetben megpróbáljuk függetleníteni magunkat a perfekcionizmus világjárványától, hogy elfogadhassuk a testünket és önmagunkat olyannak, amilyenek. Megismerkedünk a wabi sabi (vabi-szabi) filozófiájával, amely a mulandó és a tökéletlen szépség megbecsülésére, értékelésére tanít. Emberként sebezhető és véges lények vagyunk, és az elfogadás felé vezető úton a tökéletlenség ajándékait is be kell fogadnunk.

•  A nyolcadik fejezetben felfedezzük az embrionális erőket és dinamikát, valamint azt, hogyan él tovább bennünk, jelenlegi testünkben az embrió, aki voltunk. Látni fogjuk a központi tengely, a test középvonalának a jelentőségét is, illetve a belső egyensúlyunkban betöltött alapvető szerepét. Említést teszünk arról, hogyan mozdítja elő a biodinamikus kranioszakrális terápia az embrionális erőkkel való újrakapcsolódást, valamint, hogy ez miként teszi lehetővé számunkra a gyógyulást és a központunkba való visszatérést, összekötve bennünk „a mennyet és a földet”.

•  A kilencedik fejezetben testünk és életünk más testekkel és életekkel való összefüggéseit vizsgáljuk, és megtudjuk, hogy nem vagyunk képesek önállóan, más életektől függetlenül létezni. Megismerjük Thích Nhat Hanh „interlényekről”, azaz kölcsönös létezésről szóló elméletét. Felfedezzük, hogy a testünk összeköt bennünket őseinkkel, fizikálisan, lélekben és elmében.

•  A tizedik fejezetben megértjük a „szünet” jelentőségét; azt, hogy milyen fontos a pihenés, mert ez biztosítja az időt agyunknak a rendszerező munkára; egyúttal a jó alvás szerepére is rávilágítunk. A mély pihenés segít a fejlődésben, illetőleg az új szokások és tanulási folyamatok integrálásában.

Ehhez a folyamathoz, amelyen együtt haladunk végig, már meglévő testünkön kívül egy füzet is jól jön majd. Ebbe beleírhatjuk érzéseinket, gondolatainkat, kinyilatkoztatásainkat, felfedezéseinket a könyv olvasása folyamán, és különösen a gyakorlatok végrehajtása során.[1]

Nos, készen állsz rá, hogy visszakapcsolódj a testedhez? Akkor vágjunk bele!

„Alakítsd bölcsességgé a sebeidet!”

OPRAH WINFREY

Valóban rendkívüli, hogy egy olyan törékeny és sebezhető dolog, mint az emberi test, az evolúció során fennmaradt. Ha figyelembe vesszük azt a kevés időt, amennyit víz nélkül – maximum négy nap – és evés nélkül – negyven nap – kibírunk, vagy azt, hogy hetvenkét óra kialvatlanság után, amellett, hogy az életünket veszélyeztetjük, a hallásunkat és a látásunkat is elveszíthetjük, bátran kijelenthetjük, hogy bizony hátrányos helyzetben vagyunk más fajokhoz képest.

A testünk mégis egy csodálatos gépezet – ha és amennyiben megadjuk neki a szükséges törődést és karbantartást. Mindazonáltal semmi mást nem hanyagolunk úgy el, mint azt, ami az életünket fenntartja…

Ha nem sikerül időben befejezni a munkát, az alvástól lopjuk el az ehhez szükséges órákat. Ha túlságosan elfoglaltak vagyunk, elfelejtünk enni, vagy beérjük a gyorsételekkel.

Amikor a szervezetünk azt jelzi, hogy valami nincs rendben, fájdalomcsillapítókkal vagy más módon nyomjuk el a hangját. A „belénk épített” természetes riasztás mesterséges kikapcsolása azonban rettentő veszélyes, amint azt mindjárt látni fogjuk.

A HÍRVIVŐ MEGÖLÉSE

Erről az esetről néhány éve számolt be az amerikai sajtó.[2] Austint, az apaság küszöbén álló sacramentói munkást agyvérzéssel szállították kórházba.

Amikor a felesége rátalált, a férfi kómában volt. A toxikológiai vizsgálatok alapján az orvosok megállapították, hogy a vérzést a folyamatos és túlzott energiaital-fogyasztás idézte elő.

A beteg ugyan felébredt a kómából, de több, súlyos következményekkel járó műtéten kellett átesnie, és a riportokban tolószékben látható, miközben a kisbabáját csókolgatja. A felesége elmondta, hogy a férfi akkor szokott rá a nagy mennyiségű energiaital fogyasztására, amikor túlórázni kezdett a munkahelyén, ráadásul sokat kellett autóznia is.

Austin tehát hónapokra kikapcsolta a belső riasztóját, ez vezetett a katasztrófához.

Még ha mi nem esünk is efféle szélsőségekbe, általános tendencia, hogy előszeretettel manipuláljuk a testünket, álljon le az információközléssel – ami a „hírvivő” meggyilkolásával egyenértékű.

Az idegrendszeri stimulánsok, például a koffein vagy a fájdalomcsillapítók (amelyek közül jó néhány koffeint is tartalmaz) túlzott bevitele a szervezetbe – annak érdekében, hogy csökkentsük a fáradtságunkat, vagy enyhítsük a fájdalmainkat –, elnémítják a testünk által küldött jeleket, hogy a magunk feje után mehessünk… Amíg aztán egyszer csak össze nem omlik az egész rendszer.

A FÁJDALOM NEVŰ BARÁT

Ha nagyon fáradtak vagyunk, vagy valamilyen módon veszélyeztetjük a szervezetünket, az a fájdalmon keresztül küld nekünk vészjelzéseket. Senki sem szereti a fájdalmat, de akkor is a túlélőkészletünkhöz tartozik, és a nagyobb baj elkerülésére szolgál – persze csak ha komolyan vesszük.

Szenvedhetünk fejfájástól, hátfájástól, nyakmerevségtől. vagy szédüléstől, légszomjtól. Mindezek a jelek arra szólítanak fel, hogy álljunk meg, tartsunk egy kis szünetet, figyeljünk oda a testünkre, és vegyük fontolóra, hogy az egészségünk érdekében változtatunk valamin. Kétségtelen, hogy az életben mindannyian a tőlünk telhető legjobbat tesszük, néha mégsem úgy alakulnak a dolgok, ahogyan szeretnénk. Főleg az egészségünk tekintetében. Mint amikor az autónk meghibásodik vagy furcsa hangokat ad, és mi elvisszük a műhelybe, mert nem akarjuk, hogy útközben robbanjon le – ugyanígy fontos lenne meghallgatnunk a fájdalmaink üzenetét is. A fájdalom a barátunk, a legjobb szövetségesünk, hiszen a túlélésünkért küzd; azért, hogy helyrehozza a rosszat, s meghosszabbítsa a szervezetünk élettartamát.

Amikor fáj valamink, olyankor nem valamiféle büntetésben részesülünk (bár gyakran így éljük meg), hanem üzenetet kapunk, amit nem óhajtunk átvenni.

Ott állunk a tanító előtt, akit senki sem szeret.

DE… MI IS AZ A FÁJDALOM?

A legújabb idegtudományi kutatások arról tanúskodnak, hogy a fájdalom igen nehezen mérhető, mivel az agy által generált érzésről van szó. Ráadásul nem egyetlen fájdalomközpont létezik; a fájdalom különböző biológiai és pszichológiai összetevőkből ered.

A típusait mindenesetre két fő kategóriába soroljuk.

Léteznek mozgásszervi, más néven nociceptív fájdalmak, amelyek helyzetváltoztatáskor általában enyhülnek. Ebbe a kategóriába tartoznak az izomsérülések.

És vannak olyan, úgynevezett neuropátiás fájdalmak, amelyek az idegrendszer károsodásából fakadnak: ezek a kemoterápia mellékhatásai, illetve az alkoholizmus vagy a degeneratív betegségek – például a sclerosis multiplex – okozta károsodások során jelentkeznek.

Amikor krónikus fájdalom kínoz bennünket, annak sokszor nem egyetlen oka van. Ahogy Paul Ingraham kanadai terapeuta és kutató megállapította, „a fájdalom mindig több forrásból fakad”.[3]

Először is, ez egy szövetekből származó jel, amely arra készteti az agyat, hogy a test védelme érdekében cselekedjék. Mivel azonban az érzékelésünket a hiedelemrendszerünk befolyásolja, az átélt fájdalom csökkenhet vagy akár fokozódhat is előzetes elképzeléseinktől, érzelmeinktől vagy korábbi emlékeinktől függően.

A „riasztó” megszólalásakor az idegrendszer a neurotranszmittereken keresztül továbbítja az agynak a jelet, hogy figyelmeztessen a veszélyre. Végső soron az agyunk dönti el, hogy fennáll-e a veszély, vagy sem, és ha igen, mekkora a mértéke. Ezt a jelet valamely hibából fakadóan sokszor félreértelmezzük – talán azért, mert kikapcsoltuk a „riasztót” –, vagy épp eltúlozzuk, amint azt a következő példából látni fogjuk.

JEGYZETEK ÉS A KÖTETHEZ FELHASZNÁLT LEGFONTOSABB SZAKIRODALOM

1  E tevékenységek egy része irányított meditáció, amelyet a https:// escuchavital.com/tienda weboldalról az RBA-11-Reconecta kuponkóddal ingyenesen letölthető spanyol nyelvű hanganyaggal is kiegészíthetsz. A meditáció magyar nyelven a kiadó honlapján, a www.partvonal.hu oldalról is elérhető. A kuponkód: bolcs-test-11.

2  Energy drinks leave new father with hole in his skull, fighting for his life during son’s birth, AOL, 2017. október 12. Online elérés: https://www.aol.com/article/lifestyle/2017/10/14/energy-drinks-leave-new-father-with-hole-in-his-skull-fighting-for-his-life-during-sons-birth/23241675/?guccounter=1&guce_referrer=aHR0cHM6Ly93d3cuZ29vZ2xlLmNvbS8&guce_referrer_sig=AQAAAJ8gzaiaTJWIEttjz90G-QsTo61RHynzyCBov8N138Pnbi-HaBtcUcLvueWHooPnL_A4KZ_GOV_AuK7CXDmKoKhlAsCKtz1ehL_lkne8VUALnDQQUGHy-9QRP-QdFijA5Is7eqyxyhHfLy6as-9K_BySuJoq3M8i1n7292h8y1L.

3  Paul Ingraham: Pain is Weird, Painscience.com, 2020. február 27. Online elérés: https://www.painscience.com/articles/pain-is-weird.php.

TARTALOM

Előszó a magyar kiadáshoz (Al Ghaoui Hesna)

Előszó (Jenny Moix)

Bemutatkozás – Visszatérés az ígéret földjére

1. A TANÍTÓMESTER, AKIT SENKI SEM SZERET

Jegyzetek és a kötethez felhasznált legfontosabb szakirodalom