Lyssa Kay Adams

THE
Romance
BOOK CLUB

ROMANTIKUS PASIK

KÖNYVKLUBJA

Kossuth Kiadó

Tartalom

ELSŐ FEJEZET

MÁSODIK FEJEZET

HARMADIK FEJEZET

NEGYEDIK FEJEZET

ÖTÖDIK FEJEZET

HATODIK FEJEZET

HETEDIK FEJEZET

NYOLCADIK FEJEZET

KILENCEDIK FEJEZET

TIZEDIK FEJEZET

TIZENEGYEDIK FEJEZET

TIZENKETTEDIK FEJEZET

TIZENHARMADIK FEJEZET

TIZENNEGYEDIK FEJEZET

TIZENÖTÖDIK FEJEZET

TIZENHATODIK FEJEZET

TIZENHETEDIK FEJEZET

TIZENNYOLCADIK FEJEZET

TIZENKILENCEDIK FEJEZET

HUSZADIK FEJEZET

HUSZONEGYEDIK FEJEZET

HUSZONKETTEDIK FEJEZET

HUSZONHARMADIK FEJEZET

HUSZONNEGYEDIK FEJEZET

HUSZONÖTÖDIK FEJEZET

HUSZONHATODIK FEJEZET

HUSZONHETEDIK FEJEZET

HUSZONNYOLCADIK FEJEZET

HUSZONKILENCEDIK FEJEZET

HARMINCADIK FEJEZET

HARMINCEGYEDIK FEJEZET

EPILÓGUS

KÖSZÖNETNYILVÁNÍTÁS

Impresszum

Nagyinak

Hát, most aztán tényleg csengettyűs kukacot találtam, ugye?

ELSŐ FEJEZET

Gavin Scott nem véletlenül ivott ritkán.

Ugyanis nem ment neki.

Olyan szőnyegen fetrengve az üvegért nyúlós, meg amolyan túl részeg ahhoz, hogy eligazodjon a sötétben, úgyhogy akár a földön is maradhat fajtává vált tőle.

Ezért nem kelt fel, amikor a legjobb barátja és Nashville Legends-csapattársa, Delray Hicks dörömbölt negyedik emeleti hotelszobája ajtaján. Ez a lehangoló luk minden percben arra emlékeztette, hogy elcseszte a dolgot, de legalább bajnoki módon.

– Nyitva van – mormolta Gavin összeakadó nyelvvel.

Kivágódott az ajtó.

– Basszus! Ember a földön – szitkozódott nyomban Del, miután felkattintotta a vakító mennyezeti lámpát. – Segíts! – szólt hátra valakinek.

Del és egy másik óriási termetű ember odalódult hozzá, aztán négy hatalmas kéz ragadta meg a vállát. Egy szempillantás alatt ülő helyzetbe került, a szobához járó, ócska kanapénak támaszkodva. Forgott a plafon, és a feje hátrahanyatlott a párnákra.

– Gyerünk már! – Del megpaskolta az arcát. – Éledj fel!

Gavin nagy levegőt vett, és sikerült felemelnie a fejét. Pislogott kettőt, de aztán a kézfejével dörzsölgetni kezdte a szemgödrét.

– Részeg vagyok.

– Na ne bassz! – vágta rá Del. – Mit ittál?

Gavin nagy nehezen a dohányzóasztalon álló üveg kisüzemi whiskey-re mutatott. Egy helyi szeszfőzde ajándékozta a csapat minden tagjának a szezon végén, néhány hete. Del megint átkozódott:

– Bakker, ember! Miért nem öntesz le simán gabonaszeszt a torkodon?

– Nem volt nálam.

– Hozok vizet – mondta a másik fickó, akinek az elmosódott arca valahogy Braden Mackre, több nashville-i szórakozóhely tulajdonosára hasonlított, de annak semmi értelme. Mit keresne itt? Csak egyszer találkoztak egy jótékonysági golfrendezvényen. Mióta barátok ők Dellel?

Ekkor belépett egy harmadik férfi is, akit viszont Gavin felismert. Az egyik csapattársa volt, Yan Feliciano.

– Como es el?

Hogy van? Gavin megértette. Azta, tud spanyolul, amikor részeg!

– Körülbelül egy felesre van attól, hogy Ed Sheerant hallgasson. – Del a fejét csóválta.

– No me gusta Ed Sheeran{1} – mondta Gavin egy csuklás kíséretében.

– Fogd be! – szólt rá Del.

– Nem dadogok, amikor spanyol vagyok. – Gavin még egyet csuklott. Most valami savanyú is feljött. – Vagyis amikor részeg vok.

Yan elkáromkodta magát.

– Que pasó?{2}

– Thea el akar válni – mondta Del.

Yan hitetlenkedő hangot adott ki.

– A feleségem mesélt a gondjaikról szóló pletykákról, de nem hittem el.

– Higgyedcsakel – nyögte Gavin, és a kanapéra ejtette a fejét. Válás. A felesége, akivel három éve együtt van, az ikerlányai anyja, a nő, aki ráébresztette, hogy tényleg létezik olyan, hogy szerelem első látásra, szakított vele. És ez az ő saját kibaszott hibája volt.

– Idd meg ezt! – szólította fel Del, és átnyújtott Gavinnek egy flakon vizet. Majd ismét Yanhez intézte a szavait: – Két hete lakik ebben a hotelszobában.

– Kirúgott – mondta Gavin, leejtve a bontatlan vizet.

– Mert úgy viselkedtél, mint egy balfék.

– Tudom.

– Figyelmeztettelek, haver! – Del a fejét csóválta.

– Tudom.

– Mondtam, hogy elege lesz belőled, ha nem húzod ki a fejedet a seggedből.

– Tudom. – Gavin ezúttal morogva felemelte a fejét. Elsiette. Túl gyorsan emelte. Hányingerhullám figyelmeztette, hogy a whiskey a legközelebbi kijárat felé igyekszik. Gavin nyelt egyet, és mély levegőt vett, de… Ajjaj, a homlokát és a hónalját elöntötte az izzadság.

– Ó, baszki, elzöldült! – kiáltott fel Braden „Talán” Mack.

Újból hatalmas kezek ragadták meg, és állították talpra. Alig érintette a padlót, amikor Del és „Szinte Biztosan” Mack a fürdőszobába vonszolta. Gavin a vécéhez botorkált, amikor a szájából valami rossz döntés színű dolog tört elő. Mack rosszulléttel küzdve szitkozódott, és lelécelt. Del maradt, még akkor is, amikor Gavin úgy nyögött, mint egy teniszező a fonák ütése közben, majd még néhányszor öklendezett.

– Sosem bírtad a töményet – állapította meg Del.

– Haldoklom. – Gavin ismét felnyögött, és fél térdre esett.

– Nem haldokolsz.

– Akkor szabadíts meg a szenvedésemtől!

– Hidd el, nagy a kísértés.

Gavin lehuppant a fenekére, és nekitámaszkodott a fürdőszoba bézs színű falának. A térde a bézs színű műanyag zuhanyfüggöny takarta, bézs színű kádnak ütközött. Évi 15 millió dollárt keresett, és szarabb hotelszobában kötött ki, mint kisligás korában. Sokkal jobbat is megengedhetett volna magának, de ez volt az önmagára kiszabott büntetése. Hagyta, hogy a büszkesége tönkretegye a legjobb dolgot, ami valaha történt vele.

Del lehúzta a vécét, és lehajtotta a fedelet. Kisétált, és egy pillanattal később visszatért a vízzel.

– Igyál! Most komolyan mondom.

Gavin kinyitotta a palackot, és a tartalma felét lehúzta. Néhány perc múlva már nem forgott a szoba.

– Mit keresnek itt?

– Majd megtudod. – Del leült a vécé fedelére, és a térdére könyökölve előrehajolt. – Jól vagy?

– Nem. – Gavin torka összeszorult. Basszus! Mindjárt kiborul Del előtt. Összeszorította a szemét, és a hüvelykujját a két szemöldöke közé nyomta.

– Sírj csak nyugodtan, ember – mondta Del, és megkocogtatta Gavin lábát a tornacipője orrával. – Nem szégyen.

Gavin megint a falnak támasztotta a fejét, miközben könnycseppek gördültek végig az arcán.

– Nem tudom elhinni, hogy elveszítettem őt.

– Nem fogod elveszíteni.

– El a-a-akar válni, seggfej!

Del nem reagált a dadogására. Ahogy a csapatból már senki sem, főleg azért, mert Gavin már nem próbált küzdeni ellene, amikor velük volt. Ez pedig még egy volt azon dolgok hosszú listáján, amiket Theának köszönhetett. Mielőtt megismerkedett vele, folyton zavarban volt, és még az ismerősei előtt is vonakodott megszólalni. De Theát egyáltalán nem izgatta, amikor először dadogott előtte. Nem próbálta befejezni a mondatát, nem nézett félre kényelmetlenül. Csak várt, amíg a férfi kiböki a szavakat. A családján kívül még soha senki más nem éreztette vele, hogy több lenne, mint egy esetlen, dadogó sportoló.

Így még inkább árulásnak érezte, amikor egy hónappal ezelőtt rájött a hazugságára. És pontosan annak érezte. Hazugságnak.

A felesége az egész házasságuk alatt színlelt az ágyban.

– Ezt mondta? – kérdezte Del. – Vagy azt mondta, hogy szerinte el kellene gondolkodni a váláson?

– Mi a kibaszott különbség?

– Az egyik azt jelenti, hogy egyértelműen végzett veled. A másiknál talán még van esélyed.

– Esélytelen. – Gavin lomha ellenkezéssel ingatta falnak döntött fejét. – Te nem hallottad a hangját. Mintha egy idegennel beszélgettem volna.

Del felállt, és fölébe tornyosult.

– Akarsz harcolni a házasságodért?

– Igen. – Jézusom, persze! Mindennél jobban. És a francba, már megint összeszorult a torka!

– Mire vagy hajlandó?

– Bármire.

– Komolyan gondolod?

– M-m-mi a fasz? Persze hogy komolyan gondolom!

– Jó. – Del a kezét nyújtotta. – Akkor gyere!

Gavin hagyta, hogy Del talpra húzza, majd követte őt a szobába. A testét legalább ezerkilósnak érezte, ahogy a kanapéhoz botorkált, és a párnákra rogyott.

– Szép kis kecód van itt, Scott – szólalt meg Mack a konyhasarokból előbukkanva. A vállán fényesre dörgölt egy zöld almát, majd harsogóan beleharapott.

– Az az enyém – morogta Gavin.

– Nem etted épp.

– Meg akartam enni.

– Persze. Rögtön azután, hogy elértél az üveg aljára.

Gavin bemutatott neki.

– Fejezd be! – utasította Del Macket. – Mindannyian voltunk már ott, ahol ő.

Várjunk csak! Micsoda? Ez meg mi a fenét jelent?

Yan helyet foglalt a kanapé túlsó végén, és cowboycsizmás lábát felcsapta a dohányzóasztalra. Mack a falnak támaszkodott.

– Mit gondoltok, srácok? – Del kérdőn nézett rájuk.

Mack még egy falatot harapott, és teli szájjal azt felelte:

– Nem is tudom. Szerinted tényleg képes megbirkózni vele?

Gavin végighúzta a kezét az arcán. Úgy érezte, mintha valami mozifilmbe csöppent volna. Abból is egy pocsékba.

– Valaki lenne olyan szíves, és elmagyarázná nekem, hogy m-mi folyik itt?

Del összefonta a karját.

– Megmentjük a házasságodat.

Gavin felhorkant, de a három másik szempár komolyan nézett vissza rá.

– Akkor cseszhetem – nyögte.

– Azt mondtad, bármit hajlandó vagy megtenni, hogy visszaszerezd Theát – idézte fel Del.

– Igen – motyogta Gavin.

– Akkor őszintének kell lenned.

Gavin megfeszült. A százkilencven magas Del leereszkedett a dohányzóasztalra, ami tiltakozott ez ellen.

– Mondd el nekünk, mi történt!

– Már elmondtam. Azt mondta…

– Nem a mostanira gondolok. Mi történt?

Gavin mindhárom férfira vetett egy-egy pillantást. Még ha Yan és az „Almáját Evő” Mack nem is lenne ott, Gavin akkor sem beszélne erről. Túlságosan megalázó. Már azt is elég rossz lenne beismerni, hogy nem tudja kielégíteni a saját feleségét az ágyban, de hogy még azt a sajátosan balfasz viselkedését is felvállalja, ami abban mutatkozott meg, hogy kiakadt, átköltözött a vendégszobába, csenddel veréssel büntette a feleségét, és nem volt hajlandó meghallgatni a magyarázatát, mert az egója kurvára túl törékeny volt ahhoz, hogy ezt elviselje? Ja, nem. Ezt inkább megtartja magának, köszöni szépen.

– Nem mondhatom el – motyogta végül.

– Miért nem?

– Személyes.

– A házasságodról beszélünk. Persze hogy személyes – jelentette ki Del.

– De ez túl…

Mack egy bosszús fújtatással félbeszakította őt:

– Az a kérdés, hogy megcsaltad-e, tökikém.

Gavin odakapta a fejét, majd Delre szegezte a tekintetét.

– Ezt gondolod? Tényleg azt hiszed, hogy megcsalnám? – Már a gondolattól is kedve támadt újra a vécé fölé hajolni, és kiüríteni a folyékony vacsorája maradékát.

– Nem – felelte Del. – De meg kell kérdeznünk. Ez a szabály. Félrelépőknek nem segítünk.

– Ki a franc az a mi? Mi a fasz folyik itt?

– Azt mondtad, legutóbb olyan volt, mintha idegen lett volna – kezdte Del. – Megfordult valaha a fejedben, hogy talán tényleg idegen?

Gavin erre egy „mi a fasz?!” típusú fejet vágott.

– Minden házastárs idegenné válik a házasság valamely pontján – mondta Del. – Minden emberi lény folyamatosan alakulóban van, és nem mindannyian változunk azonos ütemben. Ki tudja, hányan váltak el csak azért, mert nem ismerték fel, hogy a leküzdhetetlennek hitt problémák valójában csak átmeneti életszakaszok. – Del széttárta a kezét. – De a fene egye meg, ti ketten? Csoda, hogy egyáltalán megismerkedtetek egymással.

– Ettől most jobban kellene éreznem m-m-magam?

– Mióta is jártatok, négy hónapja, amikor teherbe esett?

– Három.

Mack a kezébe köhintett, ami úgy hangzott, mint egy „az gyors” megjegyzés.

– Úgy van – folytatta Del. – És mire észbe kaptatok, hirtelen felindulásból már össze is házasodtatok egy hivatalban, és még mielőtt az ikrek megszülettek volna, elhívtak a nagyok közé. A francba, Gavin, te a házasságotok nagy részében úton voltál, míg ő gyakorlatilag egyedül nevelte a lányokat egy idegen városban! Azt hiszed, hogy mindezek után ugyanaz marad, aki volt?

Nem, de a fenébe is, nem ez volt a problémájuk Theával! Persze hogy megváltozott. Ahogy ő maga is. De jó szülők voltak, és boldogok. Legalábbis ő azt hitte, hogy azok.

Del hanyagul vállat vont, aztán kihúzta magát.

– Nézd, én csak azt mondom, hogy a mi karrierünk elég megterhelő azoknak a pároknak is, akik évekig járnak, és pontosan tudják, mire vállalkoznak, mielőtt összeházasodnának. De ti beleugrottatok a mély vízbe mentőmellény nélkül. Nincs olyan házasság, amelyik ezt túlélné, még a legjobb körülmények között sem. Legalábbis segítség nélkül.

– Kicsit késő van már a tanácsadáshoz.

– Nem, nincs. De amúgy sem erről beszélek.

– Akkor meg mi a faszról beszélsz?

Del elengedte a füle mellett a kérdést, helyette ismét Yan és Mack tekintetét kereste.

– Na?

– Én azt mondom, igen – jelentette ki Yan. – A következő szezonban hasznavehetetlen lesz számunkra, ha nem hozzuk őket újra össze.

– Felőlem. – Mack megvonta a vállát. – Már csak azért is, hogy kijuttassuk innen. Mert az istenit, öregem! – Széles gesztussal körbemutatott a szobán.

– Hogy mondom azt spanyolul, hogy menj a picsába? – kérdezte Gavin Yan felé dőlve.

Mack még egy utolsót harapott az almába, és a csutkát hátrahajította a válla fölött. Pontosan a mosogatóban landolt. Gavin a világon mindenkinél jobban utálta őt.

– A lányaimtól kaptam azt az almát.

– Hoppá! – mondta Mack.

– Figyeljetek ide! – szólt rájuk Del. – Ma aludd ki magad! Holnap este várunk az első hivatalos alkalmadon.

– Minek az első hivatalos alkalmán?

– Ez lesz a megoldás minden problémádra.

Úgy bámultak rá, mintha ez mindent megmagyarázna.

– Ennyi?

– Még valami – tette hozzá Del. – Semmiképp ne találkozz addig a feleségeddel!

MÁSODIK FEJEZET

Nincs az égvilágon erősebb, mint egy nő, akinél betelt a pohár.

Thea Scott remélte, hogy a Mamókája által az évek során átadott összes népi bölcsesség közül legalább ez az egy igaz, mert – basszus! – ez a kőtörő kalapács megvolt vagy egy tonna. A célpont eltalálására tett négy kísérlet csupán egy kisebb horpadást eredményezett a falon és egy jelentősebb izomhúzódást a hátában. De a fenébe is, Theának nem állt szándékában feladni! Három éve laknak ebben a házban, és három éve álmodozik arról, hogy ledönti ezt a falat.

Miután tegnap minden kétséget kizáróan összeomlott a házassága, úgy tűnt, hogy ma a falon a sor.

Különben is, Theának nagyon, de nagyon nagy szüksége volt arra, hogy megüssön valamit.

Nagyot nyögve még egyszer meglendítette a kalapácsot. A súlyos fej végre kielégítő puffanással csapódott be, és tátongó lyukat hagyott maga után. Thea egy diadalkiáltással kirántotta a kalapácsot, és bekukucskált a művébe. Szinte érezte a másik oldalról érkező fényt, amely csak arra várt, hogy kiszabaduljon a visszafogottan bézs színű börtönéből. Különben is, ki a fene rakna ide falat? Melyik épeszű építész választaná el a nappalit az étkezőtől, elzárva a földszinten szétáradó fény útját?

Thea megint lecsapott, és egy újabb lyuk csatlakozott az elsőhöz. A lábához esett egy gipszkartondarab, a levegőben por kavargott, és beborította a karját. Atyaég, de jó érzés volt!

Az erőfeszítéstől ziháló Thea leejtette a kalapácsot a ponyvára, amelyet a parketta védelmére vásárolt. Egyik kezével a vállát masszírozva megfordult, és végigmérte a nappalit. Igen. Ott. Közvetlenül a hátsó udvarra nyíló teraszajtó mellett. Tökéletes hely a festőállványának és a festékeinek. Egy nap, miután megszerezte a diplomáját, talán saját műterme lesz. De egyelőre elég lesz az is, ha újra festhet. A lányok születése óta nem nyúlt üres vászonhoz. A legnagyobb kreatív teljesítménye mostanában a fehér pólói batikolása volt, hogy a foltok szándékosnak tűnjenek.

Próbálkozott vele – a fallal. Családi fotókat akasztott fel mókás mintázatokban. Felrakta a lányok bekeretezett kézlenyomatát és műalkotásait is. Kitette Gavin kedvenc gimis ütőjét. Mindezt azzal az elképzeléssel, hogy egyszer majd rendbe teszi. Egy nap majd élénkebb színűre festi. Vagy talán beépíti. Vagy egyszer csak lebontja az egész rohadékot, és elölről kezdi.

Thea már akkor tudta, hogy eljött az a nap, amikor reggel felébredt, még mindig duzzadt szemmel attól a gyenge pillanattól, amikor az éjszaka közepén a fürdőszobába ment sírni, öklét a szájára szorítva, hogy elnyomja a hangot.

A könnyek hiábavalók. A bánkódás nem segít neki az újrakezdésben. Csak egyféleképpen léphet előre, mégpedig lendületből.

Szó szerint.

Úgyhogy reggeli után Thea elküldte a lányokat táncórára a húgával, Livvel, aki nála lakott, mióta Gavin elment. Aztán előkotorta a régi festőoverallját, elment a helyi barkácsboltba, és megvette a kőtörő kalapácsot.

– Tetszik tudni, hogy kell eztet használni? – kérdezte a férfi a pultnál. Felvont szemöldökű pillantásáról ordított, hogy „majd én megmondom a tutit, kisanyám”.

– Aha – felelte Thea, miközben valami látszatmosolyfélét erőltetett az ajkára.

– Tessen ügyelni arra, hogy az erősebbik keze legyen a nyél végénél.

– Ja, tudom. – Thea zsebre vágta a visszajárót.

– No és mit akar ledönteni, naccsága? – érdeklődött a fickó a nadrágtartóját babrálva.

– Patriarchális hatalmi struktúrákat.

A férfi pislogott.

– Egy falat.

– Először tessen róla meggyőződni, hogy nem teherhordó!

Ismét feltámadt benne a késztetés arra, hogy megüssön valamit. Úgy érezte magát, mint amikor valaki kirohan a Twitteren. Thea a vállára emelte a kalapácsot, de épp, amikor meglendítette volna, kivágódott a bejárati ajtó. Berohantak a lányok a kis rózsaszín harisnyájuk felett pattogó tütüben, összehangoltan lengedező, szőke copfocskákkal. Golden retrieverük, Borókabogyó türelmesen követte őket, mint egy dajkakutya. Sereghajtóként a húga érkezett, Liv, kezében a pórázzal.

– Mami, mit csinálsz? – kérdezte Amelia hirtelen megtorpanva, vékony kis hangjában ámulat és félelem elegyével. Thea nem is hibáztatta őt. Mami most valószínűleg nem úgy néz ki, mint Mami.

– Ledöntök egy falat – felelte Thea megőrizve a hangja könnyedségét.

– Ó, ez az! – mondta Liv a kezét dörzsölgetve. – Ebbe én is beszállok. – Eldobta Bogyó pórázát, átvágott a szobán, és a kalapácsért nyúlt. – Tehetek úgy, mintha az ő arca lenne?

– Liv! – figyelmeztette Thea halkan. Tudta, hogy a húga szándékosan nem mondana semmi rosszat Gavinről a lányok előtt. Mindketten megtanulták a saját kárukon, hogy egyedül a gyerekek szenvedik meg, ha az egyik szülő szapulja a másikat. De Livnek néha eljárt a szája. Mint most is.

– Kinek az arca, Livvie néni? – kérdezte Amelia.

Thea egy én szóltam pillantást vetett a húgára.

– A főnökömé – vágta rá Liv, aki egy notóriusan zsarnoki sztárséfnek dolgozott egy híres nashville-i étteremben. Liv jócskán panaszkodott rá, úgyhogy a lányokban fel sem merülhetett, hogy nem mond igazat.

– Mi is üthetjük a falat? – kérdezte Amelia.

– Ez veszélyes felnőttmunka – felelte Thea. – De nézhetitek.

Liv egy Tarzan-kiáltással hatalmasat suhintott, és egy újabb darab gipszkartonfalat döntött a padlóra. A lányok ujjongva ugrándoztak. Ava felkiáltott, és a levegőbe karatézott. Amelia cigánykerékkel próbálkozott. A nappaliban kétségtelenül beindult a buli.

– A fenébe, de jólesett! – mondta Liv, és visszaadta a kalapácsot Theának. – Ehhez zene is kell.

Miközben Thea ismét magához vette a szerszámot, Liv előkotorta a mobilját, végigfuttatta az ujjait a kijelzőn, majd az egész házban felcsendült a Bluetooth-hangszórókból Aretha Franklin tiszteletet{3} parancsoló hangja.

Liv felkapta Gavin ütőjét a földről, úgy tartotta, mint egy mikrofont, és elkezdte harsogni a dalszöveget. Odanyújtotta Theának, így aztán ő is csatlakozott a lányok örömére, akik úgy nevettek, mintha a rögtönzött koncert a legviccesebb dolog lenne, amit valaha láttak.

Máris újra tinédzserek voltak Livvel, és torkuk szakadtából énekeltek a zsúfolt hálószobában, amelyen Mamóka házában osztoztak. Amíg anyjuk el volt foglalva azzal, hogy a dühtől és a tartásdíjtól elködösült aggyal magára találjon, addig apjuksdsat az kötötte le, hogy megcsalja a második feleségét, így nem volt idejük a lányaikra figyelni. Ők eközben kívülről fújták a P!nk-dalokat, és megfogadták, hogy sosem bíznak meg a férfiakban, soha nem lesznek olyan gyengék, mint az anyjuk, vagy olyan önzők, mint az apjuk, és hogy mindig megvédik egymást.

Így voltak ők ketten a világ ellen. Mindig.

És most megint. Csakhogy ezúttal Theának nem csak egy kishúgot kellett megvédenie. Hanem a lányokat is. És meg is fogja. Bármi áron. Biztosítani fogja, hogy soha ne tudják meg, milyen érzés feszültségtől körülvéve vagy két játszmázó szülő közötti bábuként felnőni.

Thea szeme sarkát hirtelen érzelemhullám kezdte csípni, miközben fájdalom hasított a mellkasába. A hangja elcsuklott a dalszövegnél, ahogy elszorult a torka. Elfordult a lányoktól, és az arcát törölgette.

Liv könnyedén fedezte őt.

{1} Nem szeretem Ed Sheerant.

{2} Mi történt?

{3} Utalás az énekesnő Respect (Tisztelet) című híres slágerére.