HARMAT
Budapest, 2023

Copyright © 2023 Harmat Kiadó

Copyright © 2023 Széchey Rita

Minden jog fenntartva. All rights reserved.

Kérjük, hogy a szerző jogait tiszteletben tartva a könyvet ne másolja, és a mű felhasználásához kérje a kiadó engedélyét.

ISBN (epub) 978 963 288 853 8

ISBN (mobi) 978 963 288 854 5

Pest, 1838

Most, midőn több mint húsz esztendőt fordult velünk a Föld, és már nem sajdítja szívemet oly mélységes kétségbeesés, mint akkor, amikor ezen események megtörténtek velünk, kötelességemnek látom papírra vetni azon különös nyárnak történéseit.

Leírok mindent, hűen, ahogy esett, elejétől a végéig, pontosan. Nem titkolom el a szépséget, s nem szépítem meg a gonoszt.

Tartozom ezzel önmagamnak, s mindazoknak, akik ez időben szívemet birtokolták, legelébb Neked, Kicsi Madaram, sosemvolt nyarunk tündöklő fénye.

Hogy e sorokat éppen a mai naptól kezdődőn érzettem szükségesnek lejegyezni, egészen nyilvánvaló ok indított engem. Nem sok idővel azelőtt, hogy most kezembe tollam s tintám vevém, rohanó, szennyes áradat támadott ránk, s emiatt nekem rémisztő közelségből szembe kellett néznem a halállal, ifjúkori kalandozásaim után, érett lélekkel valójában először. S minthogy ezen tapasztalás általában nagy s komoly tettekre indítja a halandót, bajosan futamodhatnék el magam is a számvetés elől.

Az áradat március idusának előestéjén érte el Theresiaváros-béli szép lakásomat, s tett engem sok más ezerekkel hasonlóképpen jó időkre földönfutóvá, s mi még borzalmasabb: atyai jó barátomat, akkori szobaadó gazdámat is az ég lakójává. A víz minden szegletben igen magasan állott, s példának említhetem: még a Kemnitzer-háznál is csaknem az első emeletig felért. Olyanformán magasodott, hogy még az is, ki lovon próbálkozott a kimeneküléssel, jövő-menő csolnakok s temérdek nép között, keservesen küzdve haladhatott csupán. Mindez ekkor a jajkiáltásokkal s az áradatban éltükért vívókkal borzasztó képét mutatta a múlandóságnak s enyészetnek. E napok képei máig élénken szemeim elé tolakodnak, ahogy most is, amint e sorokat papírra vetem, azon órák ijesztése újra élesen lelkembe jő.

A bajok már az árvíz érkezése előtt jóval hozzánk siettek, kiváltképpen Bártfayhoz, ki nekem tanítóm s lakótársam volt akkoron. Miképpen az érzékeny baromnak, kinek belsejéből támadó ösztöne előre megmutatja a természet történéseit, napokkal korábban jelzette már teste az ítélet idejének közeledtét. Történt az pedig olyanképpen, hogy négy nappal azelőtt, hogy az ár megérkezett, szélütés tüneteit fedeztem föl rajta. S bár azzal végül nem dicsekedhetem, hogy életét megmenthettem, de mentségemre légyen, hogy gyors beavatkozással, rajta eret vágván, akkori baján mégis könnyítettem. A toluló vér fejéből hirtelen lebocsáttatott, így tünetei enyhültek, kínzó főfájása megszűnt, s karját, mely addig bénultan csüngött, valamelyest meg is emelheté. A napokat, míg állapota lassan javult, békében töltötte, majd egy este szelíden álomba szenderült. Akkor nem tudhattuk még, hogy ebből az álomból e létezésben nem kelhetik föl többé. Ahogy azt sem láthatánk, hogy ily távozása valójában égi könyörületként adatott: hasonló házakban temérdek lelkek lelték akkor keservesen halálukat egyetlen éjszakán, sokkalta borzalmasabb elmúlással.

Írok hát most, s emlékezem, mert másképpen nem lehet… De ha lelki késztetésem nem rendelné is ez írással való bajlódást, elém hozná mégis azt a szükség: naplóm, mely azon ifjúi évekből, melyekről most szólni szeretnék, mindaddig a napig híven megőriztetett, ama szörnyűséges éjjelen az áradat martaléka lett. Mállott, szennyes lapjai közül egyeseket meglelék ugyan, de a tinta rajtok megfutott, azokon írás már semmiképp nem volt olvasható. Ezen könyvben abból egynémely lapokat mégis berögzítek, jó emlékezetül.

Álljon itt tehát nem az, mi naplómban megírva volt, de mindaz, mi kincsként s tanulságként azon években a mai napig is megőriztetve szívembe beíródott. Ennek belsejében pedig maradandó a véset, olyan az, mint a nemrégen csudálatos épségben feltaláltatott Rosette-gránitkő textusa. Annak betűit évezredek sem koptathatták el, s hasonlóképpen munkálnak a szív dolgai is: miket oda bevésett az élet, onnan ki nem vétetnek.

Utazásom az 1812-es esztendőnek történeteivel kezdődött, mikor a napóleoni nyugalom beálltával az Európa földjein kalandozásra újra lehetőség nyílott. Atyám engem doctori végvizsgáim beteltével további tanulmányok folytatására, elmémet csiszolni, jellememet pallérozni kívánván eresztett el, nem sejtve, mekkora vészekbe sodorja ezzel életemet, s legelébb szívemet…

Ha legalább tollhegynyi gondolatom vagy sejtésem lehetett volna mindazon keservekről, amik úti célomnál reám vártak, indulásomat tán nem siettetem oly várakozással, mint ahogyan akkor tettem.

De nem! Mégsem igaz, amiket említek itten! Ha szólott volna velem bármily angyali jövevény, tudtomra hozván, ki vár ott énreám, nem tűrtem volna semmiképp, hogy lankadt szélhajó szállítson által a csatornán, dehogy! Madárrá változva, ki gyors szárnyakon veszi útját, repültem volna Feléd, kedvesem.

De szóljak mostan végre utazásomról.

Hogy stúdiumaimat nem választott tárgyam művészetének legkiválóbb helyén kezdtem meg, következménye volt atyám bizonyos, nehézséggel követhető politikusi nézeteinek. Atyám ugyanis, ki az ellentmondást nem örömest tűrte, s nézetei helyességéről igen erősen volt meggyőződve, azon időkben szívében titkon Napóleon felé törekedett. Ki ellenségem ellensége, nékem barátom – hajtogatta, s magát egyébről meg nem győzhette.

A bécsi orvosi iskoláknak oly magas hírneve előttem így hiába ismertetett el, atyám odautazásomat vitáinkban minduntalan, s aztán végérvényesen is ellenzette. Ekkoriban tehát ilyen útirányt nem remélhetvén, más helyekre aspiráltam.

Megjegyzem itt, hogy később, midőn híre futamodott, hogy a győri csata mezején a Napóleon elleni nemesi felkelésben testvéröccse is halálát lelte, Napóleon valóságos nevét előtte többé ki nem ejthetőnk. Ettől fogván a többekhez hasonlatosan ő is csupán korzikai szörnyként emlegette a valamikor tisztelt császárt. De ezen változás idejére utam már elrendeztetett, s azt már meg nem fordíthattam.

S bár ezen időkben studium medicinae hallgatására a bécsi iskolán kívül másik kiváló hely a párizsi universitas, a majd’ hatszáz éves Sorbonne lehetett volna, atyám jövedelme ezt nem tette lehetővé számomra. Ily módon tehát ettől is elzárattam, s ő végezetül londoni lehetőség felől tudakozott szorgalmasan.

Bár ekkor Shakespeare mester nyelvét csak mint gügyögő kisded beszédét birtokoltam, de oly szerencsés voltam nyelvi hajlamom erőssége miatt, hogy kétségem nem volt afelől, hogy e tudományokat idegen nyelven is hamar fölveszem. Megfelelő angol intézetet végezetül atyám barátai találtak számomra – egyetemi orvoskar Londonban ekkor még nem lévén –, a St. Bartholomew’s Hospital Medical College tanítószékén. Ide bátorsággal jelentkeztem, megjelölvén tanulmányi célomnak a gyógyító orvoslást, sebészetet, s emellett a gyógynövénytani ismereteket, hogy később mindhárom gyógyításban egyaránt szorgalmatoskodhassam, s ne csupán mint egyszerű apothekárius tevékenykedhessem.

Amiképp azt később elmesélem, engem itt végezetül bizonyos okok miatt nagy szívélyességgel fogadtak. Talán nem szerénytelenség lejegyeznem itt azt sem, hogy később ez intézet valóban hálával gondolhatott vissza arra, hogy valaha feléjük vettem utamat. A John Albertny tanterméből indulva ugyanis, az én pesti egyetemi tapasztalataimat figyelembe véve, magas szintű medicusi oktatás terveztetett. Hosszas mérlegelések és gondos megfontolások után felállt végül a Lead Lectures in Anatomy and Dissecty*1 a St. Bartholomew’s Hospitalban, s hogy ebben nekem is részem lehetett, örömmel – s tán nem róható fel nekem hibaként –, büszkeséggel tölt el ma is.

Mivel atyám akaratát engedelmességgel követve indultam utamra, Angolhonba érkezésem, és az első hónapokban való idő múlatásom szerencsés esetben diadalmas lehetett volna, fiúi tiszteletem szép bizonysága. Ilyen babérokkal azonban nem dicsekedhetem, s ennek egyik oka megismerkedésem bizonyos Egressy Teofillal*2, ki neve istenfélő jelentésének ellentmondva, sokkal inkább Diabofilnek – gonosszal cimborálónak – mutatá magát. Eleinte derék úri férfiúnak látszott, és sajnálatosan későn világlott csak előmbe, hogy valójában romlott lélek, s igen hitvány jellem.

Hogy hatására hozzá hasonlókkal sok időkig környezve valék, s így könnyen keveredtem azon hitványságokba, miket most leírni is igen vonakodom szégyenemben – igaz, színtiszta igaz.

Hogy egyenes lelkű atyám és tiszta szívű, szelíd anyám nem készítettek fel elégségesen azon megrontásokra, melyeket utamon elkerülnöm jó és kívánatos lett volna – szintén színigaz.

Hogy az engem környékező sok szerencsétlenség mértéke és különössége még nálam tapasztaltabb férfiút is zavarba vont volna – ez is minden bizonnyal igaz.

De az is bizonyos, hogy engem szívem és jó lelkiismeretem – ha azokra gondosan figyelmezek – távol tarthattak volna a szégyenletes tettektől, s most csupán nemes cselekvéseimre emlékezhetném…

Nem mentem hát magam, fölmentést megad nekem majd ama napon az Igaz Bíró, s lelkem könnyülésére immáron nyilván tudom: nem saját érdemeimért. Emellett pedig elmondhatom, hogy alázatos jóvátételül, azoknak, akiket megkárosítottam, mindent bőséggel visszafizettem. Amikor ezt nem tehettem valamely okból, kerestem helyettök másokat, kik jótevésem élvezői lehettek.

Készen állok hát a számvetésre egészen, ahogy most a múltról emlékezem. Álljon tehát itt minden előzmény s esemény híven, úgy, ahogyan megtörtént velünk azon a szürke, általad mégis ragyogón fényes nyárban, az Úr 1816. esztendejében.

Tartalom

Sosemvolt nyarunk ragyogása (részlet)

Csillagozott kifejezések, idegen szavak magyarázata

Köszönetnyilvánítás

Kiadja a Harmat Kiadó

1113 Budapest, Karolina út 62.

Telefon/fax: (1) 466-9896, (1) 386-0865

E-mail: harmat@harmat.hu

Internet: www.harmat.hu

Az 1795-ben alapított Magyar Könyvkiadók és Könyvterjesztők Egyesülésének a tagja.

Felelős kiadó: Herjeczki Kornél

Műszaki vezető: Bernhardt Péter

Könyvterv: Lente István

Elektronikus változat: Ambrose Montanus

Felhasznált betűtípusok

Source Serif 4 – SIL Open Font License

IM Fell English – SIL Open Font License

Vollkorn – SIL Open Font License