Vágyi Petra

Sémáink Fogságában

Hogyan lépjünk ki az ismétlődő forgatókönyvekből?

– részlet –

(epub)

Budapest

2025

ISBN 978-615-02-5006-9

Copyright © Vágyi Petra, 2025

Minden jog fenntartva! Ebből a kiadványból semmilyen rész nem másolható vagy továbbítható semmilyen formában vagy módon a kiadó előzetes írásbeli engedélye nélkül.

www.vagyipetra.hu

Facebook: Vágyi Petra Klinikai szakpszichológus és sématerapeuta hivatalos oldala (www.facebook.com/vagyipetra)

Tartalomjegyzék

Gondolatok a frissített kiadáshoz

Köszönetnyilvánítás

Előszó

Bevezetés

1. A személyiségfejlődés és a sémák által formált énünk kiépülésének lépcsőfokai

Alapszükségletek

Sémák, megküzdési módok és alapszükségletek valamint ezek összefüggései

Három fő megküzdési mód: a copingok

2. Életkori fejlődési szakaszok jellegzetességei és az ezekkel együtt járó alapszükségletek

1. A legkorábbi időszak: a létezés biztonsága

2. Fejlődő testi készségek, képességek – a gyakorlás szabadsága

3. Kapcsolódás a szabadsággal és természetességgel: a játékon és spontaneitáson keresztül

4. Belső élmények, fejlődő tudás – szavak és önkifejezés világa

5. Belépés a társadalomba: A kapcsolódás szabályai – keretek, önkontroll

3. Sémamódok

Gyerek módok

Szülő módok

Egészséges felnőtt mód – a jó szülő mód

Megküzdési módok – coping módok

4. A belső folyamat: módok átkapcsolásai

5. Ismerkedés két nehéz érzéssel sémamódjaink mentén

Harag

Szégyen

6. Sémakémia: vonzás és taszítás

7. Szabadulás a sémák fogságából

Mellékletek

Irodalomjegyzék

A Szerzőről

Előszó

A minap egy atomfizikus professzor beszélt a tévében a világegyetem megismeréséről. Elmondta: a dilemma az, hogy bolygónkról, a Földről nem tudjuk az Univerzumot objektíven megfigyelni és megérteni. Ahhoz ugyanis, hogy valamit pontosan megfigyelhessünk, szükség van egy külső nézőpontra, ahonnan kicsit eltávolodva nézhetünk rá az adott dologra. Ez a pont nem lehet túl közel, hiszen akkor arányait vesztett, torz képet kapunk, de nem lehet túl távol sem, mert akkor elveszítjük a kapcsolatot azzal, amit megfigyelünk. A professzor által elmondottak pontosan ráillenek az önismeretre is: szükség van egy bizonyos távolságra az általunk megélt folyamatok és önmagunk megismeréséhez. Ezt nevezzük önreflexiós pozíciónak, amely az egészséges felnőtt létmód elengedhetetlen képessége.

Most képzeljünk el egy színházat. A játszott darab az életünk története, amely sok-sok felvonásból áll. A főhős mi magunk vagyunk, és a jelenben zajló eseményeket követhetjük a színpadon. Halljuk a főhős belső dilemmáit a monológokban. Látjuk, amikor túlreagál valamit, amikor elfut valamilyen kihívás vagy nehézség elől, amikor igazságtalanul vádol másokat. Megtudjuk, hogyan kapcsolódik másokhoz, mit gondol önmagáról, hol látja rosszul, torzítva a dolgokat. Azt is megértjük, hogy mindennek mi a múltból eredő oka, hiszen a korábbi felvonásokban megismertük az előzményeket, és láthattuk, hogy főhősünk gondolkodásmódját milyen tapasztalások és hatások alakították. Miket mondtak neki mások. Mivel maradt egyedül. Hol szenvedett hiányokat, és mi járt volna neki egy igazságosabb világban, elég jó szülők mellett. Innen, a páholyból nézve, az egész történetet egyben látva, tudnánk neki segíteni! El tudnánk neki mondani, hogy miben téved, hol torzít, és mire lenne szüksége ahhoz, hogy megtalálja egy boldogabb folytatás irányát.

A sématerápia egy olyan pszichoterápiás elméleti rendszer és gyógyító módszer, amely a megfigyelésen és megértésen túl abban is segít, hogy a páholyból elénk táruló kép alapján tűpontos korrekciókat eszközöljünk önmagunkon, és ezáltal kapcsolataink is javulhatnak. A sématerápia során erősödik és egyre inkább dominánssá válik az egészséges felnőtt részünk, aki rálát a dolgokra. Ezáltal egyrészt objektíven láthatjuk, hogy mi is történik bennünk és másokban, másrészt érzelmi kapcsolatban is maradunk mindenkivel; önmagunkkal is. Nem kell erőltetni, nem kell feladni magunkat, nem kell eltávolodni, nem kell izmozni, nem kell megszakadni. Lehet érezni, lehet kérdezni, lehet hibázni és segítséget kérni. Megtaláljuk azt a helyet, ami nincs túl közel – hiszen míg a színpadon az aktuális jelenetben benne vagyunk teljesen, a „páholyból nézve” az érzelmeink nem torzítják a valóságészlelésünket –, és nincs olyan távol sem, ahonnan már a kapcsolat és az érzelmi szálak észlelése lehetetlenné válna.

Ma már magától értetődőnek tekintjük, hogy a mindennapjainkban használt technikai eszközök szoftverei egy idő után elévülnek, és „updatelni” kell őket. Egész iparág épült ki arra, hogy folyamatosan fejlesszék ezeket a szoftvereket, a talált hibákat felülírják, és az újdonságok kezeléséhez formálják, új funkciókkal lássák el az eszközt, hogy az okosabbá váljon, és bennünket még jobban szolgáljon. Vajon miért nem alapvető ez a személyiségünkkel kapcsolatban is? A jelenlegi iskolarendszer – a szakértők, tanárok, szülők és gyerekek segélykérő jelzései ellenére – a lexikális tudást állítja központba, mintha csak az ismeretek halmozása lenne fontos. Ez viszont a jövőben a mesterséges intelligencia szolgáivá tehet minket, hiszen az mindig többet fog tudni, mint amit egy ember elsajátítani képes. Hol merül fel kérdésként, hogy mire is van/lesz szükség? Mi a funkciója annak, amit az iskola elvár? Mi mire jó, és hogyan hatnak egymásra a dolgok? Mi az, ami változik, és mi az, ami állandó? Mely dolgok kapcsán fontosabb a nyitottság és az aktuális szükségletekhez alkalmazkodás képessége, és mely dolgoknál a tradíciók, az alapvető törvények ismerete, tiszteletben tartása és követése? Egy olyan iskolai rendszer, amely az adatok halmozása helyett a gondolkodást, kíváncsiságot és a működést tanítaná, valóban felkészítene a felnőtt életre.

Biztosan elfogult vagyok a sématerápiával kapcsolatban, de nekem ez a gondolkodási rendszer éppen ezt adta szakmailag és egyénileg egyaránt. Segített updatelni, hogy a sok terápiás iskola tanításaiból, a szakirodalmakból, amelyeket az évtizedek során elolvastam, mi az, ami kevésbé vagy lassabban működik, és mi az, ami a mindennapok szintjén, a gyakorlatban is jól használható, tapasztalásaimhoz – és hibáimhoz, kudarcaimhoz is – illeszthető, valamint több, esetleg más jellegű tanult technikához-tudáselemhez is kapcsolható. Mi az, ami mára elavult, és csak a lexikális tudásomat gyarapítja? A sématerápiás gondolkodási rendszer megtanított nyitottnak, sőt kíváncsinak lenni az újra. A pszichoterápia világában is van számos új irányzat és technika, felgyorsult a világ, változnak a szükségletek itt is. Ma már nem szeretik az emberek az olyan terápiákat, ahol évekig csak ők beszélnek, és egyedül kell rájönniük – ha végül rájönnek – az összefüggésekre. A ma embere tapasztalataim szerint szeretne aktívan részt venni a folyamatban, tanulni, fejlődni, változásokat elérni. A sématerápia nekem is segített az ismereteimet egy másfajta rendszerbe helyezni, integrálni, és ez világosan kirajzolta számomra, hogy mik az összefüggések, a régi és új kapcsolódási pontok, a további fejlődési irányok és lehetőségek. Sőt, az egyéni életemben is segítségemre volt, hogy a problémáimra és elakadásaimra másképp tekintsek, és éppen ez a „másképp” adta és adja ma is a fejlődési lehetőségek irányait.

A sématerápiáról az a tanmese jut eszembe, amelyben a vándor annyi mindent cipel magával, hogy egyszerűen nem bír haladni, kimerülten vonszolja magát, úton-útfélen elakad, elbukik. A vele szembe jövők csodálkozva kérdezgetik, hogy minek cipeli magával ezt vagy azt a tárgyat. A kérdések végiggondolása után elkezdi lerakosgatni és kidobálni azokat a dolgokat, amelyekre nincs szüksége, sőt éppen azok miatt nehéz haladnia. Csupán azt tartja meg, ami tényleg segíti őt. Végül, amikor estefelé tovább gondolkodik azon, hogy mi történt vele aznap, rájön, hogy a többi ember a sokféle egymás hegyén-hátán levő teher miatt nem láthatta azt, ami utoljára maradt. A vándor a lemenő nap fényénél veszi észre, mi ez: egy malomkerék, amelyet a nyakába akasztva cipel. Ledobja azt is, majd vidáman és megkönnyebbülve folytatja útját. (1)[1]

A sématerápia segít végiggondolnunk, hogy mit miért teszünk. Hogy mikor és ki által jutottunk arra a meggyőződésre, hogy egy adott dolog éppen úgy van, ahogy hisszük, és milyen hatással lesz ránk, ha továbbra is ennek megfelelően élünk. Segít letenni az olyan tanításokat és szokásokat, amelyek már nem szolgálnak minket, megérezni, hogy aktuálisan mire is van szükségünk igazán, és kitalálni, hogy azt hogyan tudnánk elérni.

Ez a könyv abból a célból született, hogy a sématerápiás alapfogalmak és folyamatok megismerésével ráérezhessünk arra a bizonyos önreflektív távolságra, ahonnan világosan megláthatjuk azokat a területeket és témákat, ahol dolgunk van önmagunkkal, ahol „update”-re lehet szükség.

A pácienseimnek azt szoktam mondani, hogy a sématerápiás gondolkodási rendszer olyan, mint egy jól kialakított könyvtár, amelyben mindennek helye van. Tudjuk hova tenni önmagunk és mások érzéseit, gondolatait és viselkedését. El tudjuk helyezni benne az eddig olvasott pszichológiai könyveket, és marad hely a jövőbeli új olvasmányoknak. Ez a könyvtár képes ezt az egészet tartalmazni, ahol rendszerbe állítva minden egyes részleg minden egyes darabja összekapcsolható – hiszen a könyvtár része.

A sématerápia mint pszichoterápiás módszer pedig a megértésen túl érzelmi átélést is ad, ami nélkül nincs változás. Rengeteg olyan ember van, aki a sok elolvasott könyv nyomán már talán érti az összefüggéseket, mégsem képes máshogy élni, vagy kiszállni egy kapcsolatból, vagy lezárni valamit magában, mert érzelmileg köti még valami. „Már tudom, de nem érzem” – szokták mondani. Pedig éppen az érzelmi átélés és átdolgozás az, ami feloldja a blokkot, az elakadást; és ez az, amit sajnos egyedül nem, csak egy sématerapeuta és terápiás munka segítségével lehet elérni.

A könyv bevezetésében arról olvashatunk, hogy a sématerápia kinek köszönhetően és hogyan alakult ki. Megtudhatjuk, hogy mire használható, és mi magunk is hogyan használhatjuk akár már az olvasottakat is.

Pár gyakorlati megfontolást követően elkezdjük a személyiségfejlődés alapköveit megismerni. Az első fejezetben áttekintjük a gyermek veleszületett temperamentumának és a környezetnek, a szülői működésnek a nem megfelelő illeszkedéséből fakadó lehetséges negatív következményeket, azaz a sémák kialakulását. Ezt követően számba vesszük az öt gyermeki lélektani alapszükségletet, amelyek a sémák kialakulásában talán a legfontosabb szerepet játsszák. Majd bevezetjük a coping fogalmát, amely nem más, mint a szükségletek frusztrálódásakor megjelenő negatív és feszítő érzésekkel való megküzdés, és áttekintjük annak három fő típusát.

A második fejezetben a gyerekek fejlődésének szakaszait követjük végig, és ezekhez az időszakokhoz kapcsoljuk a részletezett alapszükségleteket, valamint azokat a sémákat, amelyek az adott időszakokban kialakulhatnak, ha a gyermek alapszükségletei sérültek. Áttekintjük, hogy milyen szülői viselkedések okozhatnak az egyes időszakokban sebződést a gyermekben, és hogy mi lenne egy elég jó vagy korrektív szülői viszonyulás.

A harmadik fejezetben a sémamódokban mélyedhetünk el: a gyermeki módok után a szülő módokat részletezzük, majd ehhez kapcsoljuk még a három fő coping mód tovább-bontott típusait.

A negyedik fejezetben beindul a gépezet, kirajzolódik a személyiség működése, ahogyan az eddig tárgyalt sémák és módok összekapcsolódnak, és a köztük levő dinamikus folyamatok lehetséges útjait és az átkapcsolások mikéntjeit ismerjük meg.

Az ötödik fejezetben a két legjellemzőbb nehéz érzést fogjuk alaposabban körüljárni és sématerápiás fogalmakhoz kötni: a haragot és a szégyent.

A hatodik fejezetben a sémakémia működéséről olvashat, azaz arról, ahogy a sémáink tudattalanul hatnak már a párválasztásunk pillanatában, és a kapcsolatainkban megjelenő problémák és feszültségek mögött is fellelhetők.

A hetedik, új, utolsó fejezetben pedig a sémák fogságából való szabadulás lehetőségeit, nehézségeit, magát a folyamatot ismerhetjük meg, tippeket kapva arra nézve is, hogy egyénileg meddig tudunk haladni, és mikortól lenne már szerencsés inkább egy terapeuta segítségét igénybe venni.

Minden résznél megtalálhatja majd a függelékben hozzá tartozó aktuális munkalap megjelölését, ahol az olvasottakat saját magára vonatkoztathatja, személyre szabhatja, és ezáltal megismerheti a saját copingjait és sémamódjait.

Amikor először olvasunk a sématerápiáról, a sok új fogalom és azok típusokba sorolása bonyolultnak és elméletinek tűnhet, de a konkrét példák segítségével hamar beazonosítjuk majd a ránk és ismerőseinkre jellemzőket. A példáktól megfoghatóbbá válnak a jelenségek, és elkezdünk egy új nyelvet – a sématerápiás nyelvet – beszélni és érteni. Éppen ezért sok példát találhatunk majd az egyes fejezetekben, melyek valós, saját praxisomból származó eseteken alapulnak. Természetesen valamennyi egyedi részletet (név, kor, foglalkozás, nem, stb.) megváltoztattam vagy vegyítettem annak érdekében, hogy a szereplőket felismerhetetlenné tegyem, tiszteletben tartva pácienseim személyiségi jogait.

Bevezetés

Sématerápiáról mindenkinek

A sématerápia Jeffrey E. Young nevéhez fűződik, aki az 1990-es években dolgozta ki a módszer alapjait és annak kiterjesztettebb, azóta is folyamatosan fejlődő változatait, melyeket egyre szélesebb körben használnak immár világszerte, növekvő népszerűséggel.

A közkedveltség és a siker oka egyszerű: a módszer könnyen érthető a páciensek számára, mivel nagyon logikus gondolkodási keretet ad önmagunkról és másokról, és rendkívül gyakorlatias, kézzel fogható megoldásokat mutat. A szakemberek pedig azt tapasztalják, hogy a sématerápia jól és sokszor lényegesen gyorsabban működik, mint sok más technika: a problémák oldódnak, és az éveken át életcsapdákban rekedt emberek egyszer csak kiszabadulnak, jobban lesznek, és tovább indulnak.

Rövid, középtávú és hosszú terápiák tartására is használják, illetve szinte minden pszichés probléma kezelhető vele, számos nemzetközi kutatás eredményei szerint is, kitűnő hatásfokkal.

A sématerápia egy integratív módszer, azaz több korábban kidogozott terápiás módszert köt össze, foglal magába, és emel egy magasabb szintre: analitikus megközelítést, viselkedés és kognitív pszichoterápiás megközelítést, kötődéselméleti megközelítést, ego-state-, tranzakcióanalitikus, pszichodramatikus, hipnoterápiás és családterápiás elemeket. (2)

Miért sématerápia? Mi az a séma?

A sémák nagyon mély meggyőződések, hiedelmek önmagunkról és másokkal való kapcsolatainkról, amelyeket kétségbevonhatatlanul igaznak élünk meg. Ezek a hiedelmek jellemzően kisgyermekkorban és serdülőkorban alakulnak ki, és az akkori tapasztalataink, következtetéseink magvaiból növik ki magukat.

Azt mondhatjuk, hogy olyan történések kapcsán alakulnak ki, amikor valamely alapszükségletünk (melyekről részletesen később olvashatunk majd) többször, ismétlődően, vagy kevesebbszer, de nagy mértékben sérül. Ezen élmények és emlékek egy összetett mintázatként, lenyomatként rögzülnek bennünk, melynek van konkrét emlékből származó, vagy attól akár elszakadt érzelmi, gondolati és testérzetekben megnyilvánuló aspektusa is.

Ahogy Young (2003) hangsúlyozza is, minden gyermek megpróbálja értelmezni a vele történteket, a saját világát, élményeit, és bármilyenek legyenek is ezek, igyekszik hozzájuk a maga gyermeki módján alkalmazkodni. Miközben pedig erőfeszítéseket tesz minderre, kialakul egy élménye, egy benyomása önmaga, mások és a világ milyenségéről, és ez fog egyfajta alapigazságnak tűnő mintaként – korai maladaptív sémaként – elraktározódni. (2)

Az érzelmi élményekre és testérzetekre helyezett hangsúly egy nagyon fontos különbség a viselkedés- és kognitív terápiás irányzatokhoz képest, amelyek inkább az adott helyzetről való gondolatokkal vagy értelmezéssel dolgoznak. A sématerápiák során a vélekedések mellett az érzelmi és testi megélések is nagyon meghatározóak, sőt, a változás legfontosabb, elengedhetetlen kulcstényezői. (3, 4, 5)

Miért diszfunkcionálisak ezek a sémák?

Meggyőződéseink és emlékeink java a körülöttünk élő többi ember reakciói és viselkedései alapján kódolódott egyfajta üzenetté, de van, amit konkrétan mondtak vagy magyaráztak nekünk kiskorunkban a felnőttek.

Ezek a régi tapasztalatokon vagy tanuláson alapuló, gyerekkorban magunkba szívott világképek azonban mindig torzítanak (ezért nevezzük őket maladaptívnak), aminek több oka is van:

- Egyrészt, amikor kialakultak, akkor kicsik voltunk, és ebből fakadóan kiszolgáltatottak a szüleink, a körülöttünk élő fontos felnőttek (vagy akár domináns nagyobb gyerekek) világnézetének, szubjektív véleményének és tudásának, hiszen ők döntöttek, magyaráztak és fegyelmeztek.

- Másrészt kisgyerekként a dolgok vagy könnyebbnek, ragyogóbbnak és egyszerűbbnek, vagy épp ellenkezőleg, nehezebbnek, ijesztőbbnek, elárasztóbbnak tűntek, mint amilyenek valójában.

- Harmadrészt, ami akkor esetleg valóban megoldást jelentett, az a későbbiekben már nem feltétlenül működik vagy vagy már nem adekvát, hiszen ahogy idősebbek leszünk, változnak a képességeink, lehetőségeink és a szükségleteink is.

Ezek a korai (maladaptív) sémák azonban velünk jönnek láthatatlanul, tudattalanul, mint automatizmusok, mint alapigazságok, nem is vesszük észre létezésüket, csak használjuk őket. Ha valami történik, az kivált belőlünk egy érzést, majd egy gondolatot, és be is indul a sémavezérelt működés, hiszen ezeken a sémákon, hiedelmeken keresztül értelmezzük a világot felnőttként is. Ez adja a saját felépült gondolkodási rendszer alapjait, és az ez alapján kialakuló vélemény fog minket mindenféle reakciókra késztetni. Éppen azért mondjuk, hogy ezek a sémák diszfunkcionálisak, hiszen torzítanak, mert már nem igazak, vagy talán sohasem voltak azok, mi mégis ezeket használjuk önmagunk, mások és a világ értelmezésére, ezért ezek fognak minket tévútra vinni. (3, 4, 5)

Ha ezeket a valóságot átszínező vagy torzító sémákat megtanuljuk észlelni és a reális irányba visszaterelni, akkor ez számos egyéni-saját, valamint kapcsolati-társas konfliktust felold, ami minőségi hosszú távú változást hozhat életünkben.

A sématerápiás gondolkodásmód egyénileg is elsajátítható és használható valamely szinten, ha van egy úgynevezett egészséges felnőtt részünk (lásd Egészséges felnőtt módról szóló alfejezet és fejezet). Ugyanakkor mindig kritikus kérdés, hogy van-e, illetve, ha van, akkor az mennyire elérhető, mennyire erős és rugalmas működésű. Nagyon sok ember azt gondolja magáról, hogy neki aztán biztosan van, hiszen annyi év és tapasztalat áll már mögötte. A korral azonban még nem feltétlenül jár együtt ez a fajta érett működés. Egyeseknek nagyon erőtlen, vagy nagyon merev, zárt a felnőtt részük, sőt, van, akinek egyáltalán nincs egészséges felnőtt működése, pedig korát tekintve rég felnőtt már. Az egészséges felnőtt működés egyfajta érettség, pszichológiai egészségesség, öngondoskodás és jó kapcsolati készségek összessége – a hosszú távú pszichés jóllét alapja.

A Szerzőről

Vágyi Petra, klinikai szakpszichológus, haladó sématerapeuta, sématerápiás szupervizor és tréner. Pár- és családterápia, integratív pszichoterápiás és séma-párterápia-képzéseket végzett. Pályáját a Debreceni Egyetem Pszichiátriai Tanszékén kezdte osztályos pszichológusként. 2008-tól a Debreceni Egyetem Pszichológiai Intézetének Klinikai Pszichológia Tanszékén, valamint a Magatartástudományi Intézet orvosképzésében dolgozott oktatóként. 2013 óta csak magánrendelésben dolgozik.

A sématerápiás szemléletmód elkötelezett képviselője. Hazánkban az első olyan magyar szerző, aki kiképző szakemberként a sématerápiáról írt. Két könyve, a Sémáink fogságában és a Sémáink párban a sématerápiás gondolkodási rendszert hozza közel és tanítja meg laikus olvasói számára. Sématerápiáról Mindenkinek Facebook-csoportja is ezt a szemléletet és célt képviseli.

Házas, egy kisgyermek édesanyja.

A szerző további könyve

Vágyi Petra: Sémáink párban

Miért pont ő? Miért pont ez az érzékeny pontom a kapcsolataimban? Miért mindig ilyen típusú emberbe leszek szerelmes? Mit rontok el, hol a hiba?

Ez nem hiba, nem elrontás kérdése.

Már gyermekkorban, legkésőbb serdülőkorban eldől, hogy kit/kiket is fogunk választani, milyen típusú partnerek dobogtatják majd meg szívünket. Az is bejósolható, hogy milyen kapcsolati problémáink, konfliktusaink lesznek majd ezekkel az emberekkel, vagy hogy mennyire tudunk majd elköteleződni vagy benne maradni szerelmi kapcsolatainkban. Mindezeket korai kapcsolati élményeink, azon belül is elsősorban a kapcsolati és autonómia alapszükségleteink kielégülésének vagy épp frusztrálódásának története határozza meg.

Ez a könyv arra vállalkozik, hogy bemutassa a tipikus párkapcsolati problémák és a párnélküliség mögött rejlő tudattalanul ható korai maladaptív sémákat, a vonzalmat meghatározó sémakémiát, és az ismétlődő konfliktusokat mozgató sémamódokat.

Az első magyar nyelvű szakmailag is igényes és pontos könyv a sémakémiáról, valamint a sémák párkapcsolati torzításokat és konfliktusokat okozó működéséről.

A könyv a könyvesboltokban kapható és kedvezményes áron a honlapomon (www.vagyipetra.hu) is megrendelhető.

1 A sorok végén található zárójelekben levő számok mindig az adott állítás hivatkozását jelölik.