B.B. Peace

A kaland

/Little Corporal/

Harmadik kötet,

befejező rész?

A szárazon

Első kiadás

Nonprofit Magánkiadó

ISBN 978-615-6349-03-3

B.B. Peace

A kaland /Little Corporal/

Harmadik kötet

befejező rész?

A szárazon

***

MADAGASZKÁR

Edward Stevenson a londoni Scotland Yard

eltűnt gyermekekkel, gyermekrablásokkal és gyermekkereskedelemmel foglalkozó nyomozója nem hitte, hogy ennyire rövid időn belül újra egy repülőgép utasa lesz.

Felvillantak előtte a legutóbbi, életveszélyes

helyzetbe fordult légi út képei. Az ott és akkor más jellegű légi jármű volt, és gyorsasága, talpraesettsége valamint jó megfigyelőképessége mentette meg életét.

Itt és most is gyorsan és alaposan körülnézett a

repülőgép belsejében, bár a jelenlegi helyzete nem tűnt veszélyesnek. Megpróbált mindent feltérképezni, hiszen ki tudja, hogyan alakul ez a légi út, minek veheti hasznát később.

A berendezés azt tükrözte, hogy egy nagyon gazdag, de kevés ízléssel megáldott ember játékszere vagy munkaeszköze.

Az 1950-es évek végén, 1960-as évek elején

gyártott exkluzív modell kifejezetten céges, cégvezetők részére készített gép, a kor minden modern felszerelésével.

Korábban nem utazott céges

magánrepülőgépen, de magában már elképzelte, milyen lehet. Ám ez a felszereltség felülmúlta a képzeletét.

Nagyon meglepődött, amikor egy apró szobrot

pillantott meg a navigációs szobában elhelyezett kicsi, de nagyon praktikus térképasztalon. A szobor egy máltai lovagot ábrázolt.

Három elmozdítható asztallapot látott,

mindegyik két-két kényelmes fotel között volt, és egy televíziókészüléket is észrevett. Az egyik asztallapnál telefon is volt az ablak mellett. Ennek nagyon megörült magában. Abban reménykedett, hogy arról végre felhívhatja a felettesét.

Odament, és leült azzal a személlyel szemközti

ülésre, aki a megbízója és közötte közvetített. Aki Francis Dutt jobb kezeként eddig is rengeteget segített a maga titokzatos módján, hogy Dutt eltűnt lányának felkutatását felgyorsítsa, bár ez nem járt osztatlan sikerrel, hiszen – az eredeti megbízástól messzire elágazódott keresés – az elmúlt napokban egyre jobban lelassult.

– Volna egy kis megbeszélnivalónk – fordult a

férfihoz az angol nyomozó, akinek a gyermekrablás volt a szakterülete, és legújabb ügye miatt utazott most a gépen.

A magas, vékony féri csak felnézett és kezével

annyit intett, hogy foglaljon helyet és várjon egy kicsit. Ed így tett. Különösnek találta, hogy nincs a közelükben testőr. Szokatlan egy ilyen kaliberű ember esetében.

A zökkenőmentes felszállást követően a

nyomozó ott folytatta, ahol nemrég abbahagyta.

– Nem tűnik meglepettnek, hogy lát. Miből

gondolta, hogy máris találkozunk? – tette fel a magától értetődő kérdést.

– Ha nem látnám előre az emberek lehetséges

mozgását, döntéshozatali mechanizmusát, motivációit, akkor most nem ebben a munkakörben dolgoznék – mondta magabiztosan. – De néha azért engem is érnek meglepetések. Az például, hogy maga a végén mégsem Franciaországba megy, ahogy eredetileg megbeszéltük, váratlan változtatás volt.

Dutt embere a lábánál elhelyezett kis

szekrényből szépen metszett kristálypoharakat és aranyszínű italt vett elő. Mindkét pohárba töltött pár nyeletnyi whiskeyt.

Edward nem fogadta el a feléje kínált italt. A

másikon nem látszódott, hogy meglepődött volna. Csak annyit kérdezett:

– Attól fél, hogy mérgezett? Vagy szolgálatban

van?

– Utóbbi. Amíg nincs meg, akit keresek,

számomra lényegében ez a helyzet.

Ugyanakkor bizonyos értelemben lett volna mit

ünnepelnie. Nem olyan rég túlélt egy veszélyes tűzharcot, majd – csodával határos módon – életben maradt egy repülőgépszerencsétlenség után, végül összekerült egy magas szintű informátorral.

– Az a helyzet, hogy főleg idő hiányában, nem

sikerült Peter Gallicoock nyomára bukkannom. Továbbá igazán sajnálom, ami a Francis Dutt által mellém rendelt emberekkel történt – jelentette ki a nyomozó.

– Járulékos kár – felelte szenvtelenül

beszélgetőpartnere. – Tisztában voltak a veszélyekkel, amikor vállalták a küldetést. Talán nem is kár mindegyikükért – szája szélén megint az a különös, fölényes mosoly jelent meg, mint amikor legutóbb találkoztak.

– Mesélje el szépen sorjában, hogy mi történt a

másik gépen. Hol van a barátom? Mert itt nem látom – mutatott körbe.

– Nézze, most meg kellene lepődnöm, de nem

teszem. Elég nagy eséllyel számítottam arra, hogy hamarosan összefutunk. Nemsokára megérti, miért. Maga egy rendkívül okos nyomozó, aki a jelek szerint nem adja fel egykönnyen. Ez nagyon tetszik. – Itt tartott egy kis hatásszünetet. – Előbb-utóbb úgyis megtudná, úgyhogy jobb, ha tőlem hallja, mi történt, bár ezzel semmire sem megy. Nem sokat mondhatok, mert semmit sem láttam. Akár elhiszi, akár nem: leütöttek. Mire magamhoz tértem, a kollégájának már hűlt helye volt.

Edward letaglózva ült ott, mint akit váratlanul

leforráztak. A hírek hallatán nem tudta, mit tegyen. A zárt tér is visszafogta attól, hogy járkálni kezdjen. Elképedten meredt maga elé.

– Maga hogyan úszta meg? Mondjuk sejtem, de

mondja el!

– Miután magamhoz tértem, szóba elegyedtem

azzal az alakkal, akit a vezetőnek gondoltam. Tapasztalatból tudom, hogy mindenkinek van ára. Végül én magam utasítottam őket, hogy a repülőgépet idehozzák. Sőt, azt a csapatot is én hívtam és utasítottam, amelyik magát idehozta.

– Akkor ez sok mindent megmagyaráz, amit

nem értettem útközben, a mentőcsapat viselkedésében.

Az Egyesült Királyságbeli nyomozó kinézett az

ablakon. Ez az útja a levegőben eddig nyugalmasabbra sikeredett, mint a legutóbbi, de nagyon jól tudta, hogy a látszat ellenére nem dőlhet hátra az ülésben, karba tett kézzel. A gyermekeltűnésekre specializálódott rendőrtiszt tudta, hogy a veszély folyamatosan leselkedik rá. Erről az elmúlt napokban megbizonyosodott.

– De ha már végre újra kettesben vagyunk – itt

körülnézett, mert érezte, hogy ez a megfogalmazás nem felel meg a valóságnak, de látta beszélgetőtársán, hogy érti, mire céloz –, akkor lenne néhány kérdésem a feltételezett gyermekrablással kapcsolatban. Hiszen emiatt vagyok most itt. Vagyis inkább keveredtem ide. A személyes találkozók óta azt érzem, hogy egy tűt kellene megtalálnom egy szénakazalban. Tudja, úgy érzem magam, mint egy marionett bábu, akit madzagon rángatnak – azt már csak magában tette hozzá, hogy az előző magyarázatot nem tartotta kielégítőnek.

– Biztosan nem szokott hozzá. A maguk

felbukkanása elég nagy kárt okozott. Felkavarta az állóvizet.

– Ezt maga állóvíznek nevezi? – Olyan fordulatot vett a történet, amire mi sem

számítottunk. Illetve konkrétabban én nem számítottam.

– Minden eltűnési esetben nagyon fontos tényező az

eltelt idő. Maga szerint van más ok, ami miatt sietni kellene?

– Az mellékes, hogy én mit gondolok, de egy

létfontosságú dolgot elmondok. Évek óta dolgozom Duttnak, és nekem sem állnak rendelkezésemre alapvető információk. Ez több mint érdekes szerintem.

– Ennyire nem bízik magában? Miközben ezt kérdezte, alaposan fürkészte a másik

arcát, de az rezzenéstelen maradt.

– Meglehet, de szerintem másról van szó.

Bizonyítottam a rátermettségemet és a megbízhatóságomat. Tudom, hogy a maga szemében én a törvény rossz oldalán állok, de ez nem teljesen igaz. Dutt számára én egy operációs tisztnek számítok. De én sem felügyelek minden csapatot, vagy irányítok minden akciót. Az, hogy Smith azon a gépen lesz, csak a véletlen műve is lehetett. Vagy a korábbi napok eseményei. Vagy olyan valaki, akiről én sem tudok. Én nem adtam ki nyílt utasítást arra, hogy bárkit megöljenek az előző napok során, ezt el kell hinnie nekem. De például, az egyik fiatalember, akit a feladatra maguk mellé adtam, ugyan profi volt a saját területén, de mint kiderült, sajnálatos módon sokszor állt a kábítószer hatása alatt.

Edwardnak eszébe jutott, hogy mi zavarta

annyira, amikor Arthur Clarke azt mondta, a beceneve szurkálós. De most már késő. Vajon mit válthatott ki belőle, amikor kiderült, hogy a hajón nem csak fegyvereket szállítanak, hanem nagy mennyiségben kábítószert is. Vagy ez számára nem is volt meglepetés?

– Értem. Igen, nehéz lehet megfelelő embert találni

ilyen feladatokra – jegyezte meg ironikusan. – Ugyanakkor nekem már az emberrablással kapcsolatban, ami a szakterületem, az is eszembe jutott, hogy Dutt maga raboltatta el a saját lányát.

– Most elárulok magának valamit, amit nagyon

kevesen tudnak: nem is a saját lánya, de ezt nem mondta el Önnek.

– Éreztem a zsigereimben, mivel eddigi

tapasztalataim alapján egy szülő máshogy mondja el a gyermeke eltűnését. Ugyanakkor az is benne van a játszmában, hogy a lány megszökött és csak megrendezte az egészet? De emberek haltak meg állítólag. Balul sült el a dolog? Vagy valaki más egyéb célból szöktette meg és eldurvult az akció? Vagy triviálisabb oka van az eltűnésnek? A tömegoktatás célja, még ha magánintézményben is zajlik, az egyének, egyéniségek hordába terelése és ott tartása, néhány fiatal pedig megszökik ez elől.

– Nos, ez jóval több, mint az előbb említett néhány

kérdés.

– Elhiheti, hogy ránézésre ez nehezebb feladat, mint

csukott szemmel megtalálni a londoni Tube kijáratát.

-

Fejében tovább cikáztak a gondolatok. Egyre

több lehetőség bukkant fel. Volt ötlet, amit nem mondott ki hangosan. Számára további lehetőségek is valószerűnek látszottak. Dutt valójában hozzá akarta adni a lányát az egyik konkurens családhoz, így egyesítve egy hatalmas szervezetben a két családot. Ez már régóta bevett dolog. A lánynak ez nem tetszhetett és elszökött. Ez sem ritka. Majd visszahozták neki. Végül elrabolták, mert zsarolni akarták őt. Meggyengíteni? Ez nem teljesen valótlan forgatókönyv. Érthetővé tenné, hogy Dutt miért nem terítette ki a kártyáit. Ugyanakkor nem nagyon hitte azt, hogy erről lenne szó. Valahogy, valami mindig kilógott az aránylag jól felépített képből.

– Attól tartok, ennél még sokkal sokkolóbb

kérdésekre is rábukkan majd a nyomozás során. Amiket most még csak nem is sejt.

– Tudja, amikor a hajón kiderült, hogy

különböző illegális tevékenységek szervezett együttműködéséről van szó, már kezdett összeállni bennem a kép, hogy itt nem holmi kis helyi bandák ideiglenes összefogásáról lehet szó.

Stevenson előbb pár másodpercig kinézett az

ablakon – mert úgy döntött, folyamatosan figyelemmel kíséri, hogy a gép nem változtat-e hirtelen irányt, vagy történik bármilyen gyanús, megmagyarázhatatlan esemény –, majd villámsebesen maga körül is felmérte a terepet, végül újra beszélgetőpartnerére tekintett, aki mindezek alatt zavaratlanul folytatta a megkezdett gondolatmenetét.

– Bár a számomra sem engedélyezett minden,

de nagyon tág a mozgásterem, és sok dologban hozhatok önálló döntéseket. Ez is egy ilyen lenne. Volna egy ajánlatom, hogy a további, előre nem látható kellemetlen eseményeket elkerüljem. Nem arra kérem, hogy dolgozzon velünk vagy nekünk. Csak annyit, hogy ne tegyen keresztbe. Cserébe majd rendszeresen, fontos információkat adok át.

– Gondolom a konkurensekről – hangzott el egy

rövid megállapítás a nyomozó részéről.

– Is – jött a rövid helyeslés. – Belső harcok keserítik meg az életét? – Is. Most maradjunk csak annyiban, hogy több

forgatókönyv zajlik egyszerre a világban, egymással párhuzamosan vagy kisebb csúsztatásokkal, és nekem néhányban van szerepem, máshol nem osztottak nekem lapot, végül van olyan, amiből szeretnék kimaradni.

– Rendben. Ezt megértem. – Akkor, kérem, értse meg azt is, hogy ezekről

nem árulhatok el részleteket. A társával együtt olyan dologba sodródtak bele, ami nagyon távol áll Önöktől, magánéletileg és szakmailag egyaránt. Hogy őszinte legyek, bizonyos részei még tőlem is távol állnak. Éppen egy világméretű piac újrafelosztásáról van szó. De gondolom, ezt sejtette a hajón talált jelekből.

Edward érezte, hogy kezd kijönni a sodrából, de

továbbra is nyugodt hangon válaszolt.

– Sejtheti, hogy egy ilyen általános

magyarázattal az előző napok után nem elégszem meg.

– Nyugodtan nézzen körül! – Már megtettem.

– Itt biztonságban érezheti magát. Ahogy már

az előbb említettem, vannak dolgok, amikről én is csak keveset tudok. Találgatni persze mindig lehet, de nem mindig érdemes. Vagy megpróbálni, hogy információkat szerezzek, ez már jobb és célravezetőbb módszer.

Mindezt nem egy sértett ember hangján mondta

el, és nem keltette beletörődött ember benyomását. A hangja teljesen tárgyilagos maradt. Csak közölte a száraz tényeket.

Stevenson e hír hallatán meglepődött. Valahogy

másképp képzelte el egy ilyen szervezet működését és működtetését.

– Amit most elmesélek, csak egyetlen apró

csepp a tengerben, de fontos, hogy megvilágítsam a helyzet bonyolultságát – mondta, miközben belekortyolt az előtte lévő pohár whiskeybe. – 1959 és 1962 között az Afrikai Hadsereg harminckét egységét oszlatták fel, a Légió egységeinek egy része elkerülte ezt a sorsot, de nagymértékű létszámleépítés és átszervezés vette kezdetét. A Légió húszezer fős létszámát leépítették nyolcezer főre.

– Ez jelentős munkaerő-csökkentés.

– Igen. Azt pedig a történelmünk során már

tapasztalhattuk, hogy a katonai elit mindenáron megvédi a hatalmát.

Ed gyorsan átfuttatta agyán a hallottakat. Tehát

ez is egy adott lehetőség. Érdekes, logikus. De valamiért úgy érezte, hogy az elméletben tetszetős elgondolás a gyakorlatban nem igazán állná meg a helyét. Ez egy része lehet a nagy egésznek, ami a háttérben zajlik.

Minden idegszálával arra figyelt, amit ideiglenes

utazópartnere mondott neki. Vajon a nagy tortából, miért pont ezt a szeletet hasította ki és tartotta érdemesnek arra, hogy megemlítse? Az biztos, hogy az idegenlégió jó gyűjtőhely. Csak az okosak és erősek maradnak életben.

Nem akarta félbeszakítani, de ösztönösen

kikívánkozott belőle a kérdés, hiszen nem értette, hogy ez a történet miben segítheti a nyomozását.

– Mégis, hogyan jönnek a képbe a kis- illetve

fiatalkorúak? Hogyan és hol kerül a képletbe Dutt lánya?

– Ez olyan üzletág, ami nem csak tőlem és

másoktól is távol áll, mint bevételi forrás. Így ennek a kinyomozásában csak magára hagyatkozhat. Én csak a magam szeletét akarom mindenáron megtartani. Csak annyit mondhatok, hogy ismeretlen helyről pár hónapja nagyon furcsa üzenetek érkeztek el hozzám, amiknek a forrását azóta is próbálom megtalálni. Nagyon nyugtalanít az egész. Elképzelni sem tudom, ki és hogyan talál meg engem rendszeresen, és főleg, hogy miért. Nagyon súlyos dolgokról van szó, ezért mielőtt döntést hoznék, vagy megbeszélném Duttal, mindenféleképpen utána kell járnom, mennyi a kapott információk igazságtartalma. A fegyver- és kábítószer-kereskedelem, melyekre lényegében véletlenül bukkant a nyomozása során, számomra természetes velejárója a mindennapjaimnak. Dutt lányának – itt macskakörmöket mutatott a levegőben, mintegy időzőjelbe téve a mondanivalója tartalmát – eltűnése azonban engem is meglepett. A titokzatos üzenetek nagy része is az emberkereskedelemmel kapcsolatos. Sőt, elárulok még egy különös dolgot. Amikor a lány eltűnt, Dutt teljesen kikelt magából, még sosem láttam ilyennek, pedig ismerem már egy ideje. Amikor kiderült, hogy én sem tudok segíteni a lány felkutatásában, kénytelen-kelletlen beleegyezett, hogy külsős segítséget kérjünk.