részlet

Budapest, 2024

A fordítás alapjául szolgáló mű:

Sarah Adams: The Rule Book

Copyright © 2024 by Sarah Adams

All rights reserved.

All rights reserved including the right of reproduction in whole or in part in any form.

This edition published by arrangement with Dell Books, an imprint of Random House, a division of Penguin

Random House LLC

Borító © Sandra Chiu

Hungarian translation © Nagy Marietta, 2024

© Next21 Kiadó, 2024

ISBN 978 615 6606 84 6

Lányaimnak!

Álmodjatok még nagyobbat!

Jussatok el a lehetségesnél is magasabbra!

Soha ne üljetek a babérjaitokon!

Szerzői megjegyzés és tartalmi figyelmeztetés

Kedves Olvasó! Köszönöm, hogy időt szánsz Derekre és Norára. Bár a könyvet úgy írtam meg, hogy könnyednek és komikusnak tűnjön, kérlek, vedd figyelembe, hogy a regényben súlyosabb témák és problémák is szerepelnek, mint például a későn diagnosztizált diszlexia vagy az elhanyagoló szülői magatartás. A történet csúnya szavakat és szexjeleneteket is tartalmaz. Ha utóbbit szeretnéd elkerülni, kérlek, hagyd ki a 34. fejezetet!

1
Nora

Az élet néha olyan, mint egy doboz csokoládé, néha pedig olyan, mint egy doboz csokoládé, amit kint felejtettek a tűző napon.

Kiderült, hogy a mai nap egy olvadó, kiábrándító csokoládé. Nem elég, hogy munkába menet rágógumiba léptem a kedvenc cipőmmel, de egy e-mail is felbosszantott, amely csodálatosan nyugtalanító információkat tartalmazott.

– Kopp-kopp! – nyitok be tétován a főnököm, Nicole Hart irodájába, innen kaptam az említett e-mailt.

Őszintén szólva, mindig kicsit félve lépek be hozzá, mert hú, ez a nő olyan erős, amit számításba kell venni. Nem véletlenül ő az ügynökség vezérigazgatója. Kedves velem (a maga módján), de olyan, mint egy önbizalom-tornádó. Amikor rád irányítja a figyelmét, szükséged van egy védősisakra és egy biztonságos helyre, ahol menedékre lelhetsz.

Mint most is, ahogy itt ül az íróasztalánál a makulátlan, szürke, hajszálcsíkos szoknyájában és selyemblúzában – telt ajkán tökéletesen fest a vörös rúzs, szőke haját sima, merész lófarokba kötötte, amelynek vége varázslatosan göndörödik. De ezek a külső tulajdonságok csak arra szolgálnak, hogy félrevezessenek. Mert az igazságot a szemében látod.

Az éber, csontig hatoló, macskás vadságot. Éles esze miatt ő a szakma legjobb ügynöke, aki elképesztő szerződéseket köt olyan ügyfelek számára, mint Nathan Donelson, aki városunk NFL1-csapatának, az L. A. Sharksnak a híres hátvédje. A nő nagyon penge és teljesen elhivatott. Igazi példakép számomra.

– Kérlek, mondd, hogy be akarsz jönni, és ez nem egy kopp-kopp tréfa kezdete!

– Mondhatnám, de akkor hazudnék.

Rám néz, mire elmosolyodom. Elég régóta dolgozik velem ahhoz, hogy tudja, nem megyek sehova, amíg ezt végig nem játsszuk.

– Ki az? – kérdezi, mintha gyökérkezelésen lenne.

– Kő.

– Milyen Kő?

– Kő egy kis mosoly, hogy feldobja a napodat? – kérdezem, és küldök neki egyet, miközben besétálok az irodájába.

Felnéz a billentyűzetéről – egyenes testtartással –, és tekintete visszapattan gesztenyebarna hajamról, le a sárga tornacipőmre, majd vissza az arcomra. Nicole figyelmét semmi sem kerüli el. Ő egy bérgyilkos, aki most szúrta ki célszemélye gyenge pontját. Istenem, olyan akarok lenni, mint ő!

Félresöpri a mesés viccemet.

– Hány ilyen cipőd van? – Az élénksárga tornacipőmre utal.

– Négy. Ma reggel a piros volt rajtam, de beleléptem egy rágógumiba, és át kellett cserélnem erre. – Felemelem a lábamat, és büszkén forgatom előtte. – Finom volt az illata, de rondán cuppogott.

– Gondolom, Martynak volt hozzáfűznivalója, amikor meglátta. Meg kell torolnom? – Továbbra is a billentyűzetre összpontosítja a figyelmét, ám valahogy mégis tud beszélni, miközben ujjai szinte röpülnek a betűk fölött. Nicole-lal az a helyzet, hogy nemcsak ugat, hanem… ami még rosszabb, harap is. De csak azokat harapja meg, akik bántják az embereit. És bár szeret úgy tenni, mintha semmit sem jelentenék neki – világossá tette, hogy én is az emberei közé tartozom.

Elfintorodom, amikor az ügynökség legkomiszabb emberének a nevét említi. Egyik kollégám sem különösebben említésre méltó, de úgy tűnik, akárhány óriás kiszerelésű Skittlest hagyok is a társalgóban, nem tetszik nekik, hogy csatlakoztam a fiúklubjukhoz. De Marty messze a legszörnyűbb. Valódi hímsoviniszta.

Vállat vonok.

– Csak annyit jegyzett meg, hogy a sárga valamiért még jobban bántja a szemét, mint a piros, és hogy a fizetésemet inkább egy profi ruhatárra kellene költenem.

– A színnel kapcsolatban igaza van – mondja, és rövid pillantást vet rám a szeme sarkából. – De az öltözködési stílusoddal kapcsolatos választásaidat csak én kritizálhatom. Nem pedig olyasvalaki, aki akkor sem ismerne fel egy szép öltönyt, ha beleütközne.

– És ebben teljesen igazad van – felelem vidáman. – De valójában nem ezért vagyok itt.

Amikor két évvel ezelőtt elkezdtem dolgozni Nicole gyakornokaként, sokszor hangsúlyozta, mennyire nem szereti a játékos ruhatáramat. De amióta a múlt évben előléptettek társügynökké, és jócskán bebizonyítottam a szakmai rátermettségemet, a csodával határos módon kivívtam a tiszteletét. Most már sohasem mondja meg, mit vegyek fel. Ehelyett elküldi helyettem a francba a többieket, mivel nehezemre esik csúnya dolgokat mondani az embereknek.

Jelenleg egy testhezálló, háromnegyedes, sárga-fehér halszálkás blézert viselek babakék rakott szoknyával, alatta pedig, hogy igazán összeálljon mindez, egy Rolling Stones-os póló van rajtam. És bár tudom, hogy Nicole utálja az egészet, nem tesz megjegyzést. Szinte hiányoznak azok a napok, amikor olyasmiket mondott, hogy Úgy nézel ki, mint egy könyvtáros, aki menő akar lenni. A pikírt Nicole-tól öröm tanulni.

– Szólj, ha Marty mond még valamit a ruhatáradról. Szívesen feldugom azt a sárga cipőt a seggébe.

– És ezért félek tőled épp annyira, mint amennyire imádlak, dicsőséges munkahelyi harcos istennőm. Bár azt hiszem, inkább távol tartom a cipőmet Marty hátsó fertályától. Valójában azért vagyok itt, mert az imént kapott e-mailről szeretnék beszélni.

Nicole végül abbahagyja a gépelést, és egy szenvedő sóhajjal felém fordítja a székét. Átveti az egyik sima (gyantázott… tudom, mert gyakornok koromban mindig én egyeztettem neki időpontot) lábát a másikon, majd az asztalra könyököl. Állát finoman a kezére támasztja.

– Azt hiszem, ez valami tévedés lehet – folytatom, és a kis lábölelőimet (így hívom ezeket az álomcipőket) bámulom, miközben rám szegezi a tekintetét.

– Ne kérdőjelezd meg a képességeidet, Mac! Készen állsz erre a lépésre. Keményen dolgoztál azért, hogy ide kerülj, és megérdemled az előléptetést – szegezi nekem a maga gyakorlatias módján.

Igaza van. Keményen dolgoztam, és nem akarok túl beképzeltnek tűnni, de úgy érzem, kiérdemeltem ezt az előléptetést. Valójában gyerekkorom óta ez volt az álmom, amikor is hétvégenként meglátogattam apukámat, és a kanapén ülve együtt néztük a sportközvetítéseket, akármilyen sportot sugároztak is akkoriban a tévében. Az alatt a néhány óra alatt beengedett az életébe, én pedig közel éreztem magamat hozzá. Az apámmal való kapcsolatom nem bizonyult tartósnak, de az álmom, hogy profi sportügynök legyek, kitartott a középiskola és az egyetem alatt, a posztgraduális gyakornoki pozíciók során, és az utóbbi időben, amikor Nicole munkatársaként dolgoztam.

Nem, nem az a tévedés, hogy főállású ügynökké akarnak kinevezni segítők nélkül.

A tévedés az, hogy Derek Pender, az L. A. Sharks támadójátékosa mellé oszt be.

– Nem kételkedem magamban – mondom Nicole-nak. – Minden másban viszont igen. Jelen pillanatban profi kételkedő lehetnék. Biztos vagy benne, hogy Mr. Pender és én jól kijövünk majd egymással?

Nem azt kérdezem, amit valójában kérdezni szeretnék. De nem vagyok biztos benne, hogy el kell-e árulnom a teljes igazságot, vagy jobb, ha megtartom magamnak. Ha Nicole megtanított valamire, az az, hogy ennek az iparágnak az a lényege, hogy helyesen játsszuk ki a kártyákat – és ennek az a kulcsa, hogy ne fedjük fel a lapjainkat idő előtt.

Nicole mégis megérzi a bizonytalanságomat, vörös hegyű körme csak úgy kopog az íróasztalon.

– Szinte vibrálsz az idegességtől. Valójában mi a kérdés, amit félsz feltenni?

– Csak attól tartok, hogy Dereknek azt mondták, hogy Mackel találkozik, és nem Nora Mackenzie-vel, és lehet, hogy teljesen más emberre számít. – Ez az igazság. Csak nem az egész. Kicsit közelebb tartom a kártyáimat a mellkasomhoz.

– Bizonyos akarsz lenni abban, hogy nem egy férfira számít?

Nem pontosan. Bár ez is benne van. Az irodában mindenki Macnek hív a vezetéknevem miatt. Nem szeretem különösebben, de megtanultam kezelni, mert a szomorú igazság az, hogy a mi szakmánkban az e-mailezés másik végén lévő emberek gyakrabban mondanak igent, ha tévesen azt feltételezik, hogy férfi vagyok. A legnőgyűlölőbb férfiak a sport világában élnek (bizony, Marty), és a nők kétszer annyit dolgoznak, mint a férfiak, hogy ugyanannyi tiszteletet vívjanak ki. Szar ügy.

– Azt hiszem, csak arra voltam kíváncsi, hogy meg tudnád-e mondani pontosan, mit mondtál Dereknek… ööö… Mr. Pendernek rólam. Ez… egyszerűen túl szépnek tűnik ahhoz, hogy igaz legyen; hogy hajlandó lenne aláírni egy szerződést egy vadonatúj ügynökkel, és biztos akarok lenni benne, hogy ismer minden részletet.

Elutasítón legyint.

– Ne aggódj! Nőnemű névmást használtam veled kapcsolatban, és mondtam neki, hogy bár új vagy, de az én gyakornokom voltál, így biztos lehet benne, hogy a legjobbtól – micsoda önbizalom! – tanultál. És ha elég okos, akkor lecsap rád, még mielőtt valaki más karrierjét repíted az egekbe.

A szívem beleremeg az örömbe. Tényleg ezt mondta? Vajon komolyan gondolja? Nicole nem osztogatja meggondolatlanul a bókokat, így fogalmam sem volt, hogy ilyesmit gondol rólam.

– Azta… köszönöm – hebegem, és próbálom kerülni, hogy érzelgős legyek, de ez nem teljesen sikerül. Összeszorítom a számat, és ő tudja, miért.

Utálkozva grimaszol.

– Sírni készülsz?

Nem nyitom ki a számat, és megrázom a fejemet, bár könnybe lábad a szemem. Jaj, ne, könnycseppek tapadnak a szempilláimra! Mindjárt legördülnek!

Felnyög, és a laptopja felé fordítja az arcát.

– Érzelmeknek nincs helyük az irodámban, ezt tudod. Hiszek benned, és boldogan hajtalak a siker felé, Mac. – Újra egyszerre gépel és beszél. Hogy csinálja ezt? – Derek Pendernek sok akadállyal kell szembenéznie a következő néhány hónapban. A karrierje lóg a levegőben, te viszont új szerződést intézhetsz neki, vagy újratárgyalhatod a régit, megfékezed a számára előnytelen sztorikat, amelyekkel a média kétségtelenül megpróbál majd előállni a szezon közeledtével. Készen állsz rá?

Nos, ez az egész helyzet erőltetett kacagásra késztet, mert nem, nem állok készen rá. De nem azért, mert nem érzem, hogy képes lennék kezelni ezeket a dolgokat. Valójában felvillanyoz a gondolat, hogy a pályafutásom elején nagy akadályokat ugorjak át. A várakozás öröme. Szeretem a jófajta próbatételeket. És mivel Derek Pender – korunk leglegendásabb támadójátékosa a professzionális futballban – ebben a szezonban visszatér egy sajnálatos bokasérülésből, amely tönkretehette volna a karrierjét, ez a legjelentősebb feladat.

Nem, a baj az, hogy arra nem állok készen, hogy magával az emberrel szembenézzek. A férfival, akiről még mindig álmodom, pedig egyáltalán nem kellene.

Visszapislogom a könnyeimet.

– Köszönöm, Nicole. Izgatott vagyok a lehetőség miatt. Örök hálával és barátsággal tartozom neked. – Szégyellem bevallani, mennyire szeretném, ha viszonozná a barátság részét.

– Kérlek, tartsd meg magadnak a háládat és a barátságodat! – mondja. – Szó sincs arról, hogy szívességet tennék neked; mindezt egyedül érted el. Tudtad, hogy a cég történetében még soha nem volt munkatársunk, aki annyi üzletet kötött volna, mint te? És határozottan te vagy az első, aki becserkészett és megszerzett helyettem egy játékost.

Mondjuk, ez gyakorlatilag véletlen volt. Az élelmiszerboltban összefutottam egy népszerű egyetemi kosárlabdázóval, és megdicsértem a szuper menő tornacipőjét meg az előző heti fenomenális játékát. Egyik dolog követte a másikat, és a srác hétfő reggel Nicole irodájában volt, és aláírta velünk a szerződést. Szuper kedves srác. Kifelé menet beütötte a fejét az ajtókeretbe.

– De most – folytatja Nicole – tényleg meglátjuk, milyen fából faragtak, mert egyedül kell boldogulnod a sportolók képviseletének gyilkos világában, ahol nincs helye a töketlenkedésnek vagy a hibáknak.

Baljóslatú. Ez nem tetszik.

– Oké, szóval nem szívesség, de azért szeretnéd, ha a legjobb barátok lennénk. Értem – teszem hozzá, és szalutálok. Hálás vagyok, hogy éppen a számítógépét bámulja, és nem látja, mert az csak még jobban felbosszantaná. És az igazság az, hogy tényleg nagyon szeretném, ha Nicole kedvelne. Mert bár szeretem, hogy az anyukám a legjobb barátnőm (ő valóban fantasztikus), de kezdem úgy érezni, itt az ideje, hogy néhány igazi barátot szerezzek.

Elismerem, hogy barátokat szerezni egyszerű. Ám megtartani őket bonyolult számomra.

Kislisszolok Nicole irodájából, és csodával határos módon sikerül végigsétálnom a folyosón, majd vissza az irodámba – már ha lehet annak nevezni, mert inkább egy takarítószertárra hasonlít, amelynek akkora az ablaka, mint egy lőrés – anélkül, hogy belefutnék Martyba vagy a csatlósaiba. Az irodámban a falnak nyomom a hátamat, és mint mindig, megkerülöm az íróasztalt, hogy a székemhez jussak.

Eltökélve, hogy elvetem az olvadtcsokoládé-hasonlatomat és finom forrócsokoládé-nappá alakítom a napomat, elkezdem átrendezni az asztalomat. Mert semmi sem dobja fel jobban a kedvemet, mint az, ha rendbe rakhatom a dolgaimat és színek szerint csoportosíthatom őket. Amikor a világom kicsit stabilabbnak tűnik, kinyitom a postaládámat, és újraolvasom Az E-mailt. Még mindig meg vagyok győződve arról, hogy tévedés az egész. Hallucináció. Egy rémálom.

Én, Nora Mackenzie, bármelyik pillanatban felébredhetek, és a valóságban a kedvenc piros tornacipőmbe nem ragad gyümölcsízű rágó, és a nagy kiugrás a karrieremben nem rajta múlik.

Kedves Mac!

Izgalmas híreim vannak számodra. Nicole-t és engem lenyűgözött az utóbbi időben végzett munkád (különös tekintettel a sportszerződésre, amelyet Nicole nevében bonyolítottál le, amíg ő beteg volt), és úgy gondoljuk, készen állsz arra, hogy teljes munkaidős ügynöki pozícióba lépj.

Derek Pendernek, a Sharks támadójátékosának, akiről már biztosan tudod, hogy az ügyfelünk, új ügynökre van szüksége. Az NFL-ben eltöltött hét éve alatt Bill Hodge képviselte őt. Sajnos Billnek egészségi gondjai vannak, amelynek részleteivel most nem fárasztalak, ezért azonnali hatállyal felmondott. Mr. Pender számára a lehető leghamarabb egy új ügynökről kell gondoskodnunk. Nicole jelenleg nem tud új ügyfelet fogadni, de biztosította Mr. Pendert arról, hogy megbízik benned mint ügynökben, és Mr. Pender kész találkozni veled, hogy megbizonyosodjatok róla, ti ketten képesek vagytok együttműködni. Mr. Pender ma egy órakor felkeresi az irodánkat. Bár mindannyian tisztában vagyunk azokkal az akadályokkal, amelyekkel a szezon elején szembe kell néznie, kiválóan mutat majd az ügyfeleid névsorának élén.

Gratulálok!

Joseph Newman

tulajdonos és igazgató,

Sport Representation Inc.

Maga az e-mail kedves, elismerő, és minden benne van, amiről valaha is álmodtam, hogy megtörténik a pályám során. A baj az, hogy meg vagyok győződve arról, hogy Derek nem tudja, kivel is kell találkoznia. Ha tudná, semmiképpen sem ment volna bele.

Mert Dereket, akivel az egyetem alatt jártam, akkor láttam utoljára, amikor szakítottam vele.

Tartalom

Szerzői megjegyzés és tartalmi figyelmeztetés

1. Nora

2. Derek

3. Nora

4. Derek

5. Nora

6. Derek

7. Nora

8. Nora

9. Nora

10. Derek

11. Nora

12. Nora

13. Derek

14. Nora

15. Derek

16. Nora

17. Derek

18. Nora

19. Nora

20. Nora

21. Derek

22. Nora

23. Nora

24. Derek

25. Nora

26. Nora

27. Nora

28. Nora

29. Derek

30. Nora

31. Derek

32. Derek

33. Nora

34. Nora

35. Nora

36. Derek

37. Nora

38. Derek

39. Nora

40. Derek

41. Nora

42. Derek

43. Nora

Epilógus – Nora

Köszönetnyilvánítás

A szerzőről

Next21 Kiadó Kft., Budapest

Felelős kiadó Bárdos András és Rényi Ádám

Kiadványfelelős Takács Eleonóra

Szerkesztette Bardi Betty

Előkészítés Takács Andrea

Tervezőgrafika és tördelés Váraljai Nóra

Elektronikus változat Ambrose Montanus

Felhasznált betűtípusok

Oswald – SIL Open Font License

EB Garamond – SIL Open Font License

Ms Madi – SIL Open Font License

Rubik – SIL Open Font License

Source Serif 4 – SIL Open Font License