Budapest, 2025

A fordítás alapjául szolgáló mű:

Takuya Asakura: The Vanishing Cherry Blossom Bookshop

Copyright © Takuya Asakura 2025

Belív képek © Shutterstock

First published in Japan by Harper Collins Japan 2025

Takuya Asakura asserts the moral right to be identified as the author of this work

Cover design © Lucy Bennett/HarperCollinsPublishersLtd

Cover illustration © Banzisu

Hungarian translation © Borbély Judit Bernadett, 2025

versfordítás © N. Kiss Zsuzsa

© XXI. Század Kiadó, 2025

ISBN 978 963 568 696 4

Dalok listája

PROLÓGUS

A bolt egy felfoghatatlan, eldugott helyen állt.

Se nem fehér, se nem szürke, sűrű köd gomolygott, de a takarosan nyírott sövénnyel szegélyezett bolt körül furcsamód kristálytiszta volt a levegő. Mintha utat engedett volna valaminek a köd, mintha muszáj lett volna távolságot tartania.

Középen ódon faépület állt. Zöld, háromszögletű teteje csúcsán bronz szélkakas düllesztette büszkén a begyét. Csőrét az égre szegezte, de az órát jelző kukorékolását senki sem hallhatta.

Vadcseresznyefa állt a bolt bejáratához vezető előkertben. Magassága alapján idős fa. A tetőnél is nagyobbra nőtt, ágai a szélkakas fölött átívelve egészen a földig hajoltak, és tele voltak virággal. Ezeknek a virágoknak a színe tette igazán különlegessé a fát. Minél közelebb estek az ágak végéhez, annál sötétebbek voltak, a fehér és a szomeijosino, avagy josino-cseresznye színei fokozatosan mentek át a díszcseresznye vibráló árnyalataiba. Mintha a rózsaszín és a vörös összes árnyalata megtalálható lett volna ezen az egyetlen fán.

Egy-egy fuvallattól fehér, skarlát és korallszínű örvények peregtek le a földre.

Aztán megcsendült egy csengő, és kitárult az ajtó, felkavarva a bejárat elé hullt virágszirmokat. Egy lány jelent meg az ajtó keretében. Burgundiszínű kötényruhát viselt keményített, fehér blúza fölött, és egy táblát húzott kifelé, melyen piros és fehér krétával egyszerűen a bolt neve volt feltüntetve: 咲良 – Szakura.

Szakura. A kert cseresznyevirágairól nevezték el a boltot? Vagy egy ugyanilyen nevű emberről? Talán a lányt hívják Szakurának, de ő nem tűnt elég idősnek ahhoz, hogy akár a tulajdonos, akár az üzlet vezetője legyen.

Amikor a tábla már a helyén volt, a lány nyújtózkodott, és eltűnt a boltban, aztán seprűvel és szemeteslapáttal került elő újra. Nekiállt összesöpörni az ösvényt beterítő szirmokat a tábla és a sövény között. Ekkor három kisebb, virágos ág esett hangtalanul a lába elé.

Meglepetten nézett fel a fára.

– Három is? Ma igazán nagyvonalú vagy.

A cseresznyefa természetesen nem válaszolt. A lánynak mégis bölcs kifejezés ült az arcán, ahogy a seprűt a hóna alá csapva felszedte az ágakat. Újból bement a házba.

Kávéillat szállt, miközben egyenest a konyha felé tartott. Nyesőollóval gondosan rövidebbre vágta az ágakat, majd nedves papírba bugyolálta a levágott végeket, és betekerte egy vékonyabb papírral, amit befőttesgumival rögzített. Aztán három különböző vázába rakta az ágakat.

– Kész – mondta fennhangon.

A konyhából kilépve körbenézett, nyilván az ágaknak keresett helyet. Amint az már kívülről is sejthető volt, javarészt fából készült a berendezés. A falakon és asztalokon látható erezet otthonos érzetet keltett, ami a tradicionális kávéüzletek sajátja. A lány egy állólétráról elhelyezte az ágakat a falak mentén meg az oszlopon. Ágak voltak szerte mindenütt, rózsaszínbe öltöztették a helyiséget. A bolt cseresznyevirágokkal feldíszítése szemlátomást fontos részét képezte a lány napi rutinjának.

Elégedetten a munkájával, lemászott a létráról, és összeszedte a padlóra hullott szirmokat. Utána nedves ronggyal mindent végigtörölgetett. A jelek szerint nyitáshoz készülődött. Amikor már haladt valamicskét, tartott egy kis szünetet. Csípőre tette az egyik kezét, másik keze csuklójával megdörzsölte a homlokát.

– Tudod, most igazán jól jönne még két kéz – dünnyögte a mellette lévő asztal felé.

Egy háromszínű kalikó macska trónolt az asztalon. Az átlagos japán macskáktól eltérően hosszú volt a szőre. Az asztalon pihenő jószág álmos pillantást vetett a lányra. Előrenyújtotta a mellső lábát, felemelte a fenekét, kinyújtózott, aztán leengedte a bal vállát, és átfordult a hátára. Mintha azt mondaná: Erre gondolsz?, kinyújtotta két mellső mancsát a lány felé.

– Nem így gondoltam, Kobako – felelte elutasítóan a lány.

A macska egy pillanatig még úgy maradt, aztán felállt, majd lábait maga alá húzva újból lefeküdt. A barna bőr nyakörvére rávarrott névcédulán a teatartó jelentésű kandzsi karakterek voltak láthatók: ⾹箱 – Kobako.

A lány elszakította pillantását a macskától, és odament a fali lemezjátszóhoz. Még annak is fából volt a kerete. A lemezjátszó tányéron maradt hanglemeznek élénkpiros volt a címkéje. Leguggolt, hogy bekapcsolja az erősítőt, mire tompa elektromos sziszegés támadt.

Ellenőrizte, hogy jól van-e beállítva a tűnyomás, aztán megnyomta a lejátszás gombot. Forogni kezdett a lemez, és automatikusan felemelkedett a kar. Recsegett egy keveset a bakelit, aztán távoli, hipnotikus dobszó kélt. Mind hangosabbá vált a szokatlan, háromnegyedes ütemű dobolás, mintha egyre közelebbről szólna.

Aztán betársult mellé a fuvola, ami eleganciával és egzotikus felhangokkal gazdagította a jellegzetes ritmust. Ravel Bolérója. Két ismétlődő dallamot szólaltatnak meg különböző hangszerek, és a kitartó, ritmikus dobszó fokozatosan építkezik a csúcspontig.

A lány, aki addig csípőre tett kézzel, elégedetten hallgatta a fuvola nyitó szólóját, most hirtelen elfordult a lemezjátszótól, és körbetáncolta a szobát. A macska ellenben még a bajuszát se rándította meg.

A konyha falainak kivételével mindent könyvespolcok borítottak. Még az asztalok tetején is akadt belőlük. Bár eltérő volt a magasságuk és a szélességük, ezeken is ugyanolyan erezet látszott, mint az asztalokon meg a lemezjátszón. Hála az eklektikus könyvgyűjteménynek, mégsem volt egységes az összkép.

Végül a lány megállt az egyik polc előtt. Mutatóujját sorvezetőnek használva, de ügyelve arra, hogy ne érjen a könyvekhez, mustrálni kezdte a gerinceket, először jobbról balra, aztán balról jobbra: A végtelen történet, Az erdőben, virágzó cseresznyefák alatt, A vihar kapujában, Üvegfigurák, Apád-anyád idejöjjön!, Tristram Shandy úr élete és gondolatai, A hang és a téboly, Tíz éjszaka tíz álma.

Mind szépirodalmi mű volt, de ez volt az egyetlen közös motívum. Méretre is különböztek a könyvek, és minden életkor számára akadt valami, itt-ott nagy alakú képeskönyveket is fel lehetett fedezni.

Egyszer csak mozogni kezdett a lány ajka:

Hevesebben, mint a déli szél,

Mikor borostyánnyomokat locsol szét,

A harag keserűsége, a harag kékje

Halkan dünnyögte a szavakat, talán egy korábban megtanult vers szavait, mint akit elvarázsoltak és nincs is tudatában annak, hogy szaval.

Közben már egy harsona játszotta a Boléro dallamát. Odakint fehér napfénypászmák csillantak meg a levegőben hangtalan táncoló cseresznyevirágszirmokon.

– Hé, Kobako, ma melyiket szeressem?

A lány időről időre megállította a kezét, és a társához fordulva rátette az ujja hegyét valamelyik gerincre. A macska azonban meg se moccant, közömbös maradt. Ez így ment egy darabig, aztán a lány, mint aki feladja, továbblépett a következő polchoz, majd egy harmadikhoz.

Amikor az egyik nagyobb könyvhöz ért az ujjával, a macska kinyitotta az egyik szemét, és kurtán felnyávogott.

– Ez legyen?

A lány látta, hogy a macska felemelte a fejét, és nagyra nyitotta a szemét. Kitágult, aranysárga pupillája mintha azt üzente volna: Igen, az lesz az.

A lány leemelte a kötetet a polcról, és áhítatosan kinyitotta.

– Khm – köszörülte meg a torkát jelentőségteljesen.

A kis herceg volt a könyv. A lány enyhén affektálva olvasni kezdett, hangja bezengte a boltot.

– Számodra az én csillagom egy lesz valamerre a többi csillag közt. Így aztán minden csillagot szívesen nézel majd… Mind a barátod lesz.1

Miközben folytatódott a felolvasás, a lány és az ismét négy lábát maga alá húzva pihenő kalikó macska egymással szemben helyezkedett el. Valahányszor lapozott a lány, a macska megremegtette a bajuszát, és helyeslően pislantott. A legnagyobb ablakon túl a virágszirmok folytatták kecses táncukat. Zengett a Boléro, ugyanazt a dallamot szólaltatták meg különböző hangszerek újra meg újra.

Tartalom

Dalok listája

Prológus

Egy

Közjáték – A következő kuncsaft

Kettő

Közjáték – A névben rejlő titok

Három

Közjáték – A kezdet kezdete

Négy

Epilógus

21. Század Kiadó – XXI. Század Kiadó Kft., Budapest

Felelős kiadó Bárdos András és Rényi Ádám

Kiadványfelelős Kovács-Rényi Anna

Szerkesztette Tegyi Timea

Előkészítés Tomka Eszter

Korrektúra Harrach Judit

Tervezőgrafika és tördelés Váraljai Nóra

Elektronikus változat Ambrose Montanus

Felhasznált betűtípusok

EB Garamond – SIL Open Font License

Kaushan Script – SIL Open Font License

Sawarabi Mincho – SIL Open Font License

Source Serif 4 – SIL Open Font License

Vollkorn SC – SIL Open Font License

Yesteryear – SIL Open Font License