Oddný Eir

Szerelem
és romok
földje

– részlet –

Fordította Patat Bence

Az Európai Bizottság támogatást nyújtott ennek a projektnek a költségeihez. Ez a kiadvány a szerző nézeteit tükrözi, és az Európai Bizottság nem tehető felelőssé az abban foglaltak bárminemű felhasználásáért.

Jarðnæði
Copyright © Oddný Eir, 2011
Published by agreement with Copenhagen Literary Agency ApS, Copenhagen.
Hungarian edition published by arrangement with Agentia Literara Livia Stoia.
Hungarian translation © Patat Bence, 2021
Hungarian edition © Typotex, Budapest, 2021
Engedély nélkül semmilyen formában nem másolható!

Köszönjük Philip Roughton fordítónak
a lábjegyzetek összeállításához nyújtott segítségét.

TYPOTEX VILÁGIRODALOM
ISSN 2064-2989
ISBN 978 963 493 142 3

Typotex Kiadó
Alapította Votisky Zsuzsa, 1989
A kiadó az 1795-ben alapított Magyar Könyvkiadók
és Könyvterjesztők Egyesülésének tagja.
Felelős kiadó: Németh Kinga
Főszerkesztő: Horváth Balázs
A kötetet gondozta: Kiss Barnabás
Elektronikus könyv: Nagy Lajos

Itt és az utolsó oldalon Uggi Ævarsson romokról készült rajzai láthatók a hólsfjölli régészeti nyilvántartásból.1

Ornitológusoknak
és régészeknek

Azt mondta, úgy képzeli, hogy pontosan ilyen
kellemes lesz majd a sírban feküdni és a szeretteinek
közelében a föld csendjét hallgatni.

Dorothy Wordsworth: Grasmere-i napló

Kellemes órákat töltöttünk a padláson.
Emlékszem, hogy mindig vagy húsz
hófajdot megkopasztottunk.
Énekeltünk, történeteket meséltünk,
és mindannyian rengeteget nevettünk.
De a legjobban azt élveztük, amikor befejeztük
a munkát, végeztünk a takarítással, és pihékkel
borítva kimentünk a hóba meghemperegni.

Oddný Ólafsdóttir: Évszakok emlékei

Reykjavík,
Luca napja (Szent Luca szemét kiszúrták és közszemlére tették. A vakok védőszentje)

Különös dolog hazaérkezni. Megkönnyebbültem, mégis érzek még némi honvágyat. Meg kell próbálnom otthont teremteni magamnak. Valószínűleg egyedül. Talán vehetnék egy kutyát. Csakhogy kutyával elég nehéz a tengerentúlra utazni. Vajon a csomagtérbe teszik őket?

A szerelem vak, és ezzel nincs egyedül. Úgy érzem magam, mint akinek bekötötték a szemét. Le akarom oldani a kötést, hogy írjak rá a félhomályban. A nap újjászületik.

Reykjavík,
téli napforduló

Délután furikáztunk egyet Anyával, házakat nézegettünk. Elmentünk az egyik előtt, amelyről azt mondta, biztos jól lehet benne fejleszteni a szellemünket. Eszembe jutott, hányszor autókáztunk be a városba és azon is túl házakat nézegetni, amikor szűknek éreztük a sajátunkat, amit Anya a rossz pillanataiban földkunyhónak nevezett. Amikor hazaértünk, apám és öcsém éppen hófajdokat akasztott ki érlelni. Talán nem a legjobb körülmények között, de együtt fogjuk tölteni a karácsonyt – a régi család; az öcsém és én is már jócskán a harmincas éveinket tapossuk, és miután mindkettőnknek tönkrement a párkapcsolata, a gyermekkori fészekben keresünk menedéket. Manapság ünnepnek számít, ha a bennünket ért különböző csapások ellenére, vagy éppen miattuk, mind a négyen együtt vagyunk: ez biztos talajt, erőt ad.

Egy fa, amelyet megviseltek a villámcsapások, de még megvannak a tűlevelei. A mérgező piros bogyók, ha megfelelően kezeljük és lepároljuk őket, gyógyszerré válhatnak.

Reykjavík,
egy padláson, vízkereszt

Tegnap este feljött hozzám a padlásra, sűrű szövésű, fekete gyapjúruhában, zöld kölnitől illatosan. Orrom megsejtette édeskés izzadságszagát is, és azonnal éreztem, hogy a zacskója kivirágzott. Az ornitológus, akivel tavaly ismerkedtem meg, amikor kórházban voltam, eljött a városba, és még helyesebbnek láttam, mint akkor, betegen: szinte ragyogott.

Itt laksz? Tiszta, kék szeme választ várt. Nem, ez a dolgozószobám, feleltem, és viccesnek találtam, hogy azt hiszi, egy ilyen zugban lakom. Úgy éreztem, azért járatja körbe a tekintetét, hogy megállapítsa, lehet-e ebben az odúban szeretkezni. Megjegyeztem, hogy nem valami jó a hangszigetelés, és körülöttünk mindenütt tudósok próbálnak koncentrálni. A heverőn kínáltam hellyel. Megkérdeztem, ő hol lakik, mire beszámolt egy kis alagsori lakásról, itt a szomszédban; szép a beton mintázata, tette hozzá, csak a ház tele van kísértetekkel meg patkányokkal, szeretne mielőbb találni valami mást, ez csupán átmeneti állapot.

Kölcsönadtam neki egy walkie-talkie-t, de mivel a csatorna nyitott, virágnyelven kell beszélnünk, mondtam. Mielőtt elment, elővett egy borostyánlevelet a zsebében lévő könyvből, és átnyújtotta: üdvözlettel Pentagóniából, a sötétzöld ötszögek országából. Ne telepedjünk le ott? Dehogynem, feleltem.

Kevéssel éjfél előtt ment el. Folytatni akartam volna a munkát, és párbajra hívni a sötétséget, de amint hazaért, felhívott a walkie-talkie-n, én meg szaladtam át hozzá, és reggelig ott maradtam. Nem éreztem patkányszagot, de rosszakat álmodtam. Nem szabad túl gyorsan belevetni magunkat mások világába, időt kell hagyni az átszivárgásra. Sokszor voltam óvatlan, szóval csak annyit mondok: be- és kiköltöztem.

Úgy képzeltem, hogy már megszabadult a régi limlomoktól, mert amikor megláttam, annyira felnőttnek és érettnek tűnt. Csalódás szöszt találni a köldökében, mint egy gyereknek. De oly nehezen mossuk le magunktól az eredendő szégyent és piszkot. Amint megnyílik a szív, a szeretet mellett a szennye is kiárad belőle. Ezért célszerű folyamatosan pumpálni és pumpálni, megújítani a szennyvíztartályt és a tengerhez való csatlakozást, hogy élvezhessük a nyugalmat a házunkban, az árnyékszékünkön.

Különös szó ez az árnyékszék. Hol az etimológiai szótáram? Eltorzult volna a szó jelentése? A csendes hely az elmélkedésre egy imaházra is ráillik, netán az alakult volna át illemhellyé? Vajon ott jön létre kapcsolat a legalsó csakra, a végbélnyílás és a legfelső, a fejben lévő istenség között? Vagy talán ott figyel a mennyek éber tekintete, miközben az ember a salakját egy gyökeres átalakulás során a földdel köti össze? Az európai nemesi otthonokban a nap legeredményesebb beszélgetéseire az árnyékszéken került sor, amikor a ház urai egy új napra készülve megszabadultak a tegnap terhétől. Megtisztálkodtak, magukra fröcskölték a tartomány legfrissebb illatait, és elővezették aktuális elméleteiket.

Épp most fejezem be velem megegyező keresztnevű nagyanyám emlékiratainak, illetve gyerekkori versikéinek és mondókáinak begépelését. Ki akarom neki nyomtatni; ma van a születésnapja, tejszínhabos palacsinta lesz, és talán a rózsaszín étkészlet is az asztalra kerül. Az emlékirat vízkeresztkor kezdődik, amikor is palacsintát szoktak sütni, csakúgy, mint egy gyerek születésekor: a cselédlány nagyanyám születésekor nyilván nagyon örült, hogy az egyik palacsintasütést így megúszta.

Aztán ott vannak a versek, amelyeket olyan elképesztő tempóban sorol el, hogy nehéz követni a struktúrájukat, ha egyáltalán van.

Egy nő meg egy ürge
az Alþingre érve
cinkére leltek
kit kesztyűbe tettek.
Hazasétáltak,
ott csontot találtak,
mit összedaráltak.
Így szólt az ürge
székére ülve:
falnivaló kell,
s jött is a tyúkmell,
pisztráng, sült tök,
sertéscsülkök.
Az ürge vett egyet,
mit átszerkesztett,
emberré gyúrta
Grettirnek hívta.
Grettir mindenhez értett
szelte a vizeket, altatott szüzeket,
birkát és bárányt, s magát a császárt.

Selsund2 a Hekla lábánál,
húshagyókedd előtti hétfő3

Ma reggel jártam egyet a lávamezőn, meghódítottam egy medveszőlővel és apró vulkáni kövekkel teli területet. Védtelennek éreztem magamat, amikor leguggoltam, és egy hófajd szállt el a fejem fölött; nagyon közel repült a fejem búbjához, körözött fölöttem és rikácsolt. Kissé feszült az ember, amikor kikerül a városi kavargásból, és alig tudja, mit mire véljen. De most ezek miért is köröznek így?

Visszamentem a sátorhoz, ő még aludt, megcsapkodtam egy gallyacskával, és kiáltoztam: Fánk! Fánk! Alig ébredt fel, átfordult a másik oldalára. Ekkor levetkőztem, és bebújtam a pehelyhálózsákjába, combomat a lába köré fontam, beleszagoltam a nyakába, és kezemet forró herezacskójára szorítottam.

Egyszerre ébredtünk fel, és elmeséltük egymásnak, milyen rosszat álmodtunk – kellemetlen emlékek régi párkapcsolatokból. Alig bírtunk egymásra nézni. Lehet, hogy a vulkánok közelében gyorsan kitisztulnak az ember gondolatai. A Hekla bármikor kitörhet, de most sok mindentől jobban félek, mint az ő tüzétől.

A fánkok, amiket uzsonnára hoztam, a lekvárosüveg alá kerültek, és mind szétnyomódtak.

Tettünk egy hosszú sétát a lávamezőn, és kezdetben csak hallgattunk. Nem zavar a csend, de furcsa érzés olyasvalakivel szótlanul sétálni, akit nemigen ismerünk. Időbe telt, mire elfogadtam a köztünk lévő csendet, és rájöttem, hogy nem a kapcsolódás hiánya szülte. Igyekeztem független lenni, és nem gondolni arra, vajon ő hogy érzi magát, vagy hogy milyen is a kapcsolatunk, és mitől lehetnek benne fennakadások. Amikor megfeledkeztem magamról meg róla, és elkezdtem lefelé nézni, a hófoltok mellett a kőtörőfüvet figyelve, éhes rókakölykök vakkantottak fel egy hasadékból, amitől annyira megijedtem, hogy elvétettem a lépést, és lehuppantam a mohára. Megijedtem, mert eszembe jutott egy történet, amit Bagoly öcsém mesélt nemrégiben egy rókáról, amely rátámadt egy régészre, és éles fogait a nő lábszárába mélyesztette.

Nevetve felhúzott, és titokzatos képpel bevezetett egy kisebb, mély lávabarlangba, amelyet nyirkos moha borított. Rájöttem, mit tervez, kerestem egy kellemes, puha mohafoltot, hanyatt feküdtem, és ő megtalálta az utat a gyapjúruhán át. Egy hósármány vidám kiáltásaival mozogtunk egy ütemre, aki a vulkánkitöréstől mit sem félve hagyja, hogy a szél ide-oda sodorja az égen.

Visszafelé elmesélte nekem, hogy a dédapja vásárolta meg ezt a földet, és hogy ha kedvet és képességet érez hozzá, házat is építhet ide magának. El tudnád képzelni, hogy az év egy részét itt töltsd velem?, kérdezte. Igen, úgy gondoltam, igen. Az az álmom, hogy a természet közelében éljek, teljes békében. Ezek szerint nincs szükséged teljes magányra?, tudakolta. Nem, szerintem nincs, válaszoltam.

Az ökörszem akkorára fújta fel magát, hogy mindjárt szétdurran. Nyomtam még tejszínhabot a fánkmaradványokba, és megettük őket.

A stressz lassanként elszáll az emberből. A város korma.

Egy ideje listát vezetek a dupla s-re végződő izlandi szavakról: fúss, rass, hoss, spíss, koss, fliss, kross, piss, fuss, suss, tráss, góss, hnoss, hress, bless… Negyvenet találtam.

Fogalmam sincs, hogyan kell keresztrejtvényt készíteni, de elhatározzuk, hogy együtt megpróbáljuk. Ha jól értem, a megoldásnak egy szónak kell lennie, nem? Vagy egy mondatnak? Eszembe jutott a næði (béke, nyugalom, magány), a náð (kegyelem, irgalom, nyugalom) vagy a jarðnæði (földdarab) szó. Ő erre megjegyezte, hogy talán jobb lenne a náðhús (árnyékszék) vagy a náhús (sírbolt), sőt a gröf (sír) szó, és hozzátette, hogy ott megtalálnám a teljes nyugalmat. Elvitatkoztunk egy darabig, és úgy érzem, még mindig el kell neki magyaráznom a nyugalomról szóló álmomat. Leszaladt a füves rétre, hogy megnézzen egy fészket, és megpróbáljon megtalálni egy ösvényt, amit egy régi térképen látott.

Kisebb vihar kapott el minket, és bemenekültünk a dédapja házikójába, ami azelőtt műhelyként szolgált Reykjavíkban. A dédapja külföldi lévén előrelátó volt, és sejtette, hogy a földnek értéke lesz, beleírta a végrendeletébe, hogy a földet nem lehet a családon kívülre eladni. Találtunk egy teli gázpalackot és némi isteni almabort. Az első kortyra ezt a verset ötlötte ki:

Rejtekünkön, a lávamezőn
a boldogságtól még remegőn
kérlek, Istenem, hallgass meg
adj jókedvet kettőnknek
békét, földet, nyugalmat
így nyújts nékünk jutalmat
hangsúlyozva uralmad
kedvenceid körében
magas Hekla tövében.

Az abrosszal leterített tölgyfa asztalnál ülünk, ő olvas, én írok, nemsokára le kell adnom egy kéziratot, de még nem találtam meg a megfelelő hangot. Izgatottan várja, hogy végére érjen a Thomas Bernhard-könyvnek, amely egy férfiról szól, akinek egy egész regény van a fejében, és arra vár, hogy kellő nyugalom vegye körül, és nekiláthasson leírni. Vajon sikerül neki? Nem, telnek az évek, a felesége szüntelenül köti a gyapjúkesztyűket, majd nyomban vissza is fejti őket, mígnem aztán a férje meggyilkolja.

A Hekla lábánál,
húshagyókedd

Úgy döntöttünk, hogy a házikóban alszunk, mivel a szél estére csak felerősödött. Elővettük a hálózsákunkat és az ágyakra terítettük, amelyeken kis pehelypárnák voltak, rajtuk hímzéssel felirat: Szép álmokat! Átjött az én ágyamra, és megcsiklandozott. Az almabor felhevített bennünket. Aztán visszafeküdt a saját ágyára, és azon kezdett gondolkodni, hová építse majd fel a kunyhóját, a miénket. Megjegyezte, hogy egyetlen helyen sehol nem lehet az ország összes kincsét fellelni, és arra kért, hogy állítsak fel fontossági sorrendet: kilátás a Heklára, szélvédettség, déli nap, panoráma, vízforrás, nyugalom. Ekkor csattanást hallottunk. Pucér fenékkel, egy zseblámpával a kezében kisietett, majd visszajött, és közölte, hogy felborult a kinti asztal, de amúgy minden rendben. Csodáltam a bátorságát, hogy meztelenül kimerészkedett a sötétbe. Nemsokára elaludt, és férfiasan horkolni kezdett.

Nem tudtam ellazulni, idegeim megfeszültek, gondolataim ide-oda cikáztak. Azt hittem, már kinőttem a sötéttől való félelmet. Próbáltam tudományos magyarázathoz folyamodni: a déli szél északira fordult, ahogy ő is mondta. Eltűnődtem, hogy a kispárnából áradó, parfümmel keveredő testszag vajon elegendő-e ahhoz, hogy régi szellemeket idézzen meg a fejemben. Úgy éreztem, örömmel fogadna be ez az aranyos házikó, mégsem éreztem magam otthon benne. Kiskorom óta mindig váratlanul tört rám a honvágy. Sokáig mereven feküdtem, mígnem pirkadni kezdett, akkor felöltöztem és kimentem a sátorba, amit inkább a sajátomnak éreztem. A nagyanyáimtól kapott gyapjúsálakba és -pulóverekbe bugyoláltam be magam.

Nem igazán könnyű vendégnek lenni. Régen, a tanyákon a vendégszeretetet azon lehetett lemérni, hogy szívesen látták-e az előre bejelentett vagy épp hívatlan látogatókat – ez utóbbiba beleértve a jövetelüket előre nem jelzőket és azokat is, akik élelmet és menedéket keresve estek be a házba.

Vendégnek lenni talán könnyű, de hívatlan látogatónak lenni, másokra ráutalva, bizonyára mindenkit megvisel.

Szívesen csatlakoznék a cigányokhoz, ha nem lennének annyira másokra utalva. Ha el tudnák látni magukat, és szabadon táncolhatnának, mint álmomban.

Emlékszem, amikor találkoztam egy fekete cigányvajdával, és bementem vele egy nagy fehér sátorba az erdő szélén. Figyelmeztetett, elmondta, hogy a nagycsaládját annyiszor zaklatták és lakoltatták ki, hogy a család gyanakvóvá vált, és nem annyira vendégszerető, mint amennyire szeretne lenni. Nem tetszett a látvány, amikor beléptem a teleizzadt sátorba, összetartásuk kétségbeesettnek tűnt, olyan volt, mint egy isten háta mögötti fjord tövében rendezett családi összejövetel, rossz időben. A hangszerek hamisan szóltak.

Egy szép fejkendős nő tenyérjóslásra ajánlkozott, elfogadtam, kotorásztam a zsebeimben, hogy mi van nálam, aztán azt mondta, sokáig leszek úton, mintha átok ülne rajtam, ami jelenleg megakadályozza, hogy megtaláljam a helyemet. Együttérző tekintettel közölte, hogy szemlátomást én is valamiféle cigány vagyok, vörös hajú cigány, mégis el kell hordanom onnan az irhámat, nem tartozom közéjük. Úgy beszélt velem, mint egy kutyával, ahogy mások gyakran beszéltek a cigányokkal: Tűnj el innen, nyomás, gyerünk, tűnés, tűnés!

Valószínűleg csak elszenderedtem, arra ébredtem, hogy a hálózsákjainkat próbálja egymáshoz cipzárazni, aztán feladja. Zúg a szél a hegyekben, a vihar a sátor ajtólapját csapkodja. Képtelenség egy pillanatra is elaludni. Milyen pokoli áramlatok vannak itt? Melyik akarsz lenni, Eggert vagy Bjarni?4, kérdezte nevetve elalvás előtt. Elmondta, hogy a két felfedező éppen itt töltötte az éjszakát egy sátorban, mielőtt elsőként megmászták a Heklát, és megállapították, hogy nem a pokol kapuja. Egyszer azt álmodtam, hogy Bjarni kéjesen szerelmeskedik egy madárral a gyógyszertárjának deszkapadlóján. Eggerttől pedig mindössze a mezőgazdasági tankölteményt ismertem, de a kocsiban lévő könyvestasakban láttam a két felfedező útinaplóját.5

Úgy próbálok elaludni, hogy gondolatban újabb -ss végű szavakat keresek: túss, skass, hlass, krass, hass, hoss, fliss, flass, trass, kross, gloss. A krosst meg a flisst már felírtam? És a plusst? Egyébként mi az, hogy pluss? Valódi izlandi szónak számít? Bárcsak magammal hoztam volna a szótáramat! Nem mintha mindent tartalmazna az izlandi nyelvről. De legalább becsületes próbálkozás. Azoknak, akik összeállították, nagy nyugalomra lehetett szükségük.

Aztán ott vannak az -mm végű szavak: gúmm, skamm, djamm, gjamm, vamm, skömm… És a búmm a mai húshagyókedd alkalmából, amikor majd kidurranunk a sok evéstől. Sózott birkahús és sárgaborsóleves.6 Örülök, hogy nem kell újraírnom, aktualizálnom a szótárat. Beleőrülnék. Ekkor bégetést hallok. Nagy öröm, hogy vannak még legelésző birkák, és a sok hétvégi ház között gazdák alszanak édesdeden a kunyhóikban. Alig valaki fél a lávamezőn vörösen és függetlenül kószáló vén ravaszditól.

Jegyzetek

1 A szerző öccse, Uggi Ævarsson régész 2008 nyarán két észak-izlandi tanyán vezetett ásatási munkálatokat. Az itt közölt rajzok az erről készült jelentésből származnak.

2 Lávamező a dél-izlandi Hekla vulkán közelében.

3 Ezen a – magyarul „a farsang farkának” is nevezett – napon az izlandiak hagyományosan a krémmel és tejszínhabbal töltött fánkot esznek. A gyerekek virgáccsal ébresztik szüleiket, és azt kiabálják: Fánk! Fánk!

4 Eggert Ólafsson (1726–1768) izlandi felfedező és író, aki a dán kormány támogatásával Bjarni Pálsson (1719–1779) orvossal és természettudóssal együtt kutatóutat tett Izlandon. Vélhetőleg ők jutottak fel elsőként a Hekla csúcsára 1750-ben.

5 Eggert Ólafsson a felvilágosodás szellemében tanverset írt a mezőgazdaságról. Eggert és Bjarni útinaplója az Izland körüli közös felfedezőútjukról 1772 óta számtalan kiadásban jelent meg.

6 A hagyományos húshagyókeddi menü Izlandon.

Tartalom

Reykjavík, Luca napja (Szent Luca szemét kiszúrták és közszemlére tették. A vakok védőszentje)

Reykjavík, téli napforduló

Reykjavík, egy padláson, vízkereszt

Selsund a Hekla lábánál, húshagyókedd előtti hétfő

A Hekla lábánál, húshagyókedd

Reykjavík, hamvazószerda

Stykkishólmur, a nyár első napja

Stykkishólmur, a kereszt tavaszi felmagasztalásának ünnepe

Hergilsey, anyák napja

Hergilsey, a visszaszolgáltatás napja

Stykkishólmur, a tavaszi halászati szezon kezdete, halnyálkakarnevál

Párizs, böjt, telihold

Bázel, a függetlenség napja

Bázel, a hólyagos fóka napja, nagy dagály, telihold

Stykkishólmur, nyári napforduló

Stykkishólmur, Szent Iván-éj, Eldríður napja

Stykkishólmur, Szűz Mária látogatása Erzsébetnél, újhold

Vegamót, a Selja-szigeti vértanúk ünnepe

Reykjavík, Mária Magdolna napja

Reykjavík, Nýlendugata, a kutyanapok vége

Reykjavík, Nýlendugata, Keresztelő Szent János vértanúsága

Reykjavík, Nýlendugata, Szent Egyed napja (görög származású provence-i remete, a nyomorékok és leprások védőszentje)

Reykjavík, őszi nap-éj egyenlőség

Reykjavík, téli hold

Reykjavík, Szent Gál napja (ír szerzetes, aki mézeskaláccsal etetett meg egy medvét)

Reykjavík, halottak napja, a sült birkafej ünnepe

Reykjavík, Nýlendugata, Szent Miklós napja

Reykjavík, böjt

Reykjavík, téli napforduló

Reykjavík, Nýlendugata, Szent Thorlak ünnepe

Reykjavík, gyereknap

Hveragerði, a tél közepe, þorri hónap kezdete, gazdák napja

Hveragerði, ellentmondások napja, fogyó hold

Hveragerði, téli imanap, a Hold a látóhatáron

Hveragerði, Szent Brigid napja (Brigid ír apátnő volt, a költők és a tengerészek, a tehenészek, a menekültek, a nyomdászok, a kalligráfia és a víz védőszentje)

Reykjavík, télközépi napsütés

Hveragerði, Gyertyaszentelő Boldogasszony, újhold

Hveragerði, a téli halászati szezon kezdete, mellünkben több a remény, mintsem a csüggedtség

Hveragerði, Valentin-nap, a Hold a zeniten

Hveragerði, gazdasszonyok napja, a régi naptár szerinti góa hónap kezdete – vagy ez a skerpla?

Hveragerði, tavaszi nap-éj egyenlőség, a Hold földközelben

Skógar, a kereszt tavaszi felmagasztalásának ünnepe, nyári hold

Gröf, Öræfi régió, a nagy műemléknap, kenőcsünnep

Skógar, az Eyjafjöll tövében, Szent Hallvard ünnepe, a Hold földtávolban

Skógar, Szent Kolumba ünnepe

Skógar, Szent Iván napja és Martína napja, a német-izlandi idegenvezetőé, aki korábban ebben a házban lakott, és aki annak történetét elmesélte nekünk

Cumbria, Szent Swithun ünnepe, holdtölte

Grasmere, plüssnap

Grasmere, barlangnap, nemzetközi könyv- és mohafesztivál

Cumbria, Szent Thorlak nyári ünnepe, folytatódjanak a fehér éjszakák

Manchester, Mária Magdolna napja

Worsley, nyárközép, üstökös közeledik

Worsley, fordul a szél, a hárs napja

Worsley, a hajléktalanok és a kutyák napja

London, Jakab napja Melyik Jakabé? Aki az austurbæri iskolában az osztálytársam volt? Hol lehet ő most? Valószínűleg ez Szent Jakab zarándok, zsebében egy kagylóval, amiből útközben vizet iszik

London, a pszichoanalízis ünnepe, a Plútó és a Nap együttállása, a melegbüszkeség napja

London, Puck napja, telihold

London, a kutyanapok vége, a menstruáció kezdete

Reykjavík, Keresztelő Szent János vértanúsága, tavaszi áradás, szemerkélő eső

Þingeyrar, kancanap, a nyár vége

Bóla, borostyánnap, telihold

Hólsfjöll, késő nyári hanganap, negyedhold, északi fény

Hólsfjöll, a szőnyeges forrásmoha napja, növekvő Hold

Ás, a Kelda vidéke, a tavak és a füles vöcsök ünnepe

Snartarstaðir, Núpasveit, holdfogyatkozás, múzeumok napja

Þórshöfn, Þistilfjörður, ugyanaznap

Vopnafjörður, őserdőnapok és vitorlásünnep

Vopnafjörður, makrélanap

Vopnafjörður, DNS-nap

Skriðuklaustur, Sturlunga-nap

Sléttaleiti, Jupiter-éjszakák

Sléttaleiti, Suðursveit, mártásnap

Kirkjubæjarklaustur, a birkák beterelésének és szétválogatásának kezdete

Skógar, az Eyjafjöll tövében, a kereszt felmagasztalásának őszi ünnepe

Þingvellir, varjúgyűlés, a kövi szeder tenyészhelye

Þingvellir, őszi nap-éj egyenlőség

Sírdomb, harangünnep a szabad ég alatt

Sírdomb, költöző madarak napja, az ék alakban repülés napja és Szent Ferenc ünnepe, aki értett a madarak nyelvén

Kedves Olvasó!
Köszönjük, hogy kínálatunkból választott olvasnivalót! Újabb kiadványainkról, akcióinkról a typotex.hu és a facebook.com/typotexkiado oldalakon értesülhet.

ISBN 978 963 493 142 3

Felhasznált betűtípus:
Noto Serif – SIL Open Font License
Open Sans – SIL Open Font License

www.interkonyv.hu