Borítószöveg

A leghosszabb és legromantikusabb szerelmi történet, amelyet a brit monarchia valaha is ismert, III. Károly és Kamilla között szövődött. Olyan történet ez, amelyben Lady Diana nem csak „áldozat”. 2022. szeptember 8-án Károly walesi herceg lett a király III. Károly néven; felesége, Kamilla, Cornwall hercegnéje pedig a királynő. Több mint ötven év szenvedélyét, kétségeit, szenvedéseit, kitartását, botrányait, tragédiáit és ellenérzéseit követően „meg nem alkuvó” szerelmük diadalmaskodott Őfelsége, a királynő áldásával. Kapcsolatuk hasonlít Kamilla dédnagyanyja, Alice Keppel kapcsolatára Eduárd walesi herceggel, aki 1901-ben édesanyja, Viktória királynő halála után VII. Eduárd király lett. Ebben a történetben Diana, a „szívek hercegnője” játssza a tragikus áldozat szerepét, de látni fogjuk, hogy az igazság nem mindig ilyen egyszerű. Jean des Cars könyve lélegzetelállító, felfedezésekben gazdag nyomozás, amely meg fogja lepni az olvasókat.

„Károly gondosan előkészítette a szertartást. Három zenekart hívott meg, melyeknek ő volt a patrónusa, valamint az új-zélandi szopránt, Kiri Te Kanawát, aki majd egy áriát énekel. Volt egy kis incidens, amikor a házasulandók a fogadalom szövegét beszélték meg Canterbury érsekével. Diana azt kérte, hogy szakítsanak a hagyománnyal: nem akart engedelmességet fogadni a férjének! Az érsek elnevette magát, s a modernitás szellemében elfogadta, hogy töröljék az eskünek ezt a részét. Még azt is hozzátette: >>Nem is lenne jó, ha a házasságuk egy hatalmas hazugsággal kezdődnék!<<”

Fordította

Kamocsay Ildikó

A fordítás alapjául szolgáló kiadás:

Jean des Cars: Charles, Camilla et Diana.

Amours et tragédies chez les Windsor.

Perrin, Paris, 2023

Copyright © Perrin, 2023

Magyar kiadás © Helikon Kiadó, Budapest, 2025

Hungarian translation © Kamocsay Ildikó, 2025

Borítóillusztrációk © Derek Hudson/Getty Images
és Len Trievnor/Getty Images

Minden jog fenntartva

ISBN 978-963-620-643-7

Felelős kiadó M. Nagy Miklós

A Helikon Kiadó a Libri Könyvkiadó Kft. imprintje

Felelős szerkesztő Darvasi Ferenc

A szöveget gondozta Bajtai Zoltán

Műszaki szerkesztő Rochlitz Vera

Borítótervező Féder Márta

Az elektronikus verziót készítette az eKönyv Magyarország Kft.

www.ekonyv.hu

ELŐSZÓ
Károly és Kamilla egybekel… végre!

Miután 1996 júliusában hivatalosan is kimondták a válását, többször is megkérdezték Diana walesi hercegnét, hogy lehetségesnek tartja-e volt férje, Károly és Kamilla egybekelését. A válasz mindig ugyanaz volt. Tudjuk, mennyi gyötrelmet jelentett számára ez az asszony, akit a riválisának és legádázabb ellenségének tekintett, s akit úgy emlegetett: „a rottweiler”. Diana még a válása után is személyes kudarcának érezte volna ezt a házasságot. A kérdésre tehát mindig azt válaszolta, hogy ez a frigy sosem jöhet létre. Biztos volt benne, hogy a királynő sem adná a beleegyezését Károly és Kamilla házasságához, „soha ebben az életben”. És az ő hozzájárulása nélkül a frigy nem jöhet létre. Diana azonban tévedett, ahogyan mindenki más is, mert ez az a priori lehetetlen házasság 2003. április 9-én, csaknem nyolc évvel Diana tragikus halála után, mégis megköttetett Windsorban.

A válást követően Károly szinte azonnal összeköltözött Kamillával (aki 1995-ben maga is elvált); kezdetben titokban, a hercegné halála után még nagyobb titokban éltek együtt, mígnem 1999 januárjában, jól megszervezett médiaérdeklődéssel övezve, a pár a nyilvánosság elé lépett. A helyzet igencsak kényes volt: a közvélemény egyértelműen Kamilla-ellenes. A királynő és Fülöp herceg is helytelenítette fiuk viszonyát, és azt remélték, hogy a kapcsolat mihamarabb véget ér. De ahogy múlt az idő, a két gyermek, Vilmos és Harry elfogadta, hogy Kamilla apjuk társa lett, Károly pedig kijelentette, hogy Kamilla vitathatatlanul „élete asszonya”. A pár hivatalos alkalmakkor kezdett feltűnni a királynő és Fülöp herceg mellett. Ügyes kommunikációs manőverezés indult annak érdekében, hogy Kamilla ismét a köznép kegyeibe férkőzzék. A királynő és Fülöp herceg, akik (mint majd látni fogjuk) régóta ismerték és nagyra értékelték Kamillát, végül belátták, hogy az egyetlen megoldás a házasság.

Meg kell mondanunk, hogy Kamilla helyzete teljességgel tarthatatlan volt.

Erről Edward van Cutsem és lady Tamara Grosvenor, Westminster hercegének leánya esküvője kapcsán bizonyosodhatott meg igazán Károly, amelyet 2004 novemberében rendeztek a Chester-katedrálisban. A királynő és az edinburgh-i herceg díszvendég volt, hiszen ősrégi barátság fűzte őket a Westminster családhoz. Károly herceg és Kamilla is a meghívottak közt szerepelt, csakúgy, mint Vilmos és Harry. Mindannyian erősen kötődtek a van Cutsem családhoz. Sajnos azonban a Cutsemek szörnyű protokolláris hibát vétettek. Mivel az esemény magántermészetű volt, Károlynak és Kamillának egymás mellett kellett volna ülnie. Emilie van Cutsem azonban túlbuzgóságában egy elképesztő protokolláris megoldáshoz ragaszkodott: mivel Károly és Kamilla nem voltak még házasok, a walesi herceg az első sorban, szülei mellett foglalhatott volna helyet, Kamilla pedig több sorral mögöttük. Még csak nem is érkezhetett volna Károllyal egy időben a katedrálishoz, és távoznia is egy másik kocsiban kellett volna, a fogadásra menet. Holott Emilie Károly régi barátja volt, és Kamillát is nagyon jól ismerte. Károly úgy megharagudott, hogy bojkottálta az esküvőt, s helyette Wildshire-be utazott, ahol az ekkoriban épp iraki szolgálatot teljesítő Black Watch vezérezredeseként az alakulat katonáinak feleségeit és hozzátartozóit látogatta meg. Kamilla pedig egyszerűen otthon maradt. Ez a szörnyű megaláztatás döbbentette rá Károlyt, hogy a lehető leggyorsabban feleségül kell vennie Kamillát. Az asszony apjának, az ekkor 86 éves Bruce Shand őrnagynak is ez volt a kívánsága, akit Károly szeretett és csodált, s akit igencsak aggasztott leánya tűrhetetlen helyzete.

Károly titkárát, Michael Peatet bízták meg azzal, hogy készítse elő a terepet a házassághoz. Károly és Kamilla 2003 óta a Clarence-házban élt, amelyben korábban Károly nagyanyja, a 101 éves korában, 2002-ben elhunyt Erzsébet anyakirályné lakott. Michael Peat a miniszterelnökkel, Tony Blairrel tárgyalt. Bár Blair mélységesen tisztelte, és „a nép hercegnőjének” titulálta Dianát, Károly hercegnek is odaadó híve volt, s azt is tudta, mily nagy szerepet játszik Kamilla a herceg életében. Habozás nélkül rábólintott hát a házasságra.

Canterbury érseke, akinek a véleményét Michael Peat szintén kikérte, aggályosnak ítélte az egyházi esküvőt; Kamilla elvált asszony, ugyanakkor az egykori férje, Andrew Parker Bowles él és virul, és nyugodtan újraházasodott. Rowan Williams érsek polgári esküvőt javasolt, amit azután követhet az egyházi áldás. De a legfőbb problémát mégis a közvélemény jelentette, vagyis hogy miként viszonyulnak a britek a trónörökös második házasságához, melyet a szeretőjével kötne. Egy közvélemény-kutatás azt mutatta, hogy a népesség 32%-a pártolja a házasságot, 29%-a ellenzi, 38%-a közömbös és 1%-ának nincs véleménye róla. Az eredmény nem drámaian rossz, de nem is túl pozitív. A kérdés mindenesetre eldőlt.

Károly Sandringhamben töltötte a karácsonyt, a frigyre már áldásukat adó szüleivel, valamint a fiaival, Vilmossal és Harryvel, akik szintén örültek a bejelentésnek. Kamilla a családjával ünnepelt. A pár 2005-ben újév napján találkozik ismét, Skóciában, a Balmoral-birtokhoz közeli Birkhallban, melyet Károly a nagyanyjától örökölt. Ott kéri Károly térden állva feleségül Kamillát. Az asszony később elmondja, hogy „szédítő magasságba” emelte ez a pillanat, hogy azután végérvényesen visszatérhessen a földre… Többé nem kell bizonytalan és némiképp lealacsonyító státuszban, Károly árnyékában élnie. Számukra tényleg egyedülálló volt ez a pillanat, amelyben annyi megpróbáltatás után az életük végre helyre zökkent. Károly átnyújtotta az eljegyzési gyűrűt, amelyen egy gyönyörű, négyszögletes, smaragdcsiszolású gyémántot négyoldalt három-három baguette gyémánt ékesít. Családi ékszer volt ez a gyűrű, amely egykor az anyakirálynéé, Károly szeretett nagyanyjáé volt, és II. Erzsébet örömmel járult hozzá, hogy a menye örökölje. Károly és Kamilla olyan boldog volt, hogy mindjárt ki akarták tűzni esküvőjük napját, méghozzá február 14-re, Szent Valentin napjára, hosszú szerelmi történetükre célozva e dátummal.

2005. február 10-én az Evening Standard hírt ad Károly és Kamilla közelgő esküvőjéről. Az értesülés kétségkívül a miniszterelnöki hivatalból szivárgott ki. Nesze neked, Valentin-nap! A konzervatív napilap néhány nappal megelőzte a Clarence-ház hivatalos közleményét: „Nagy örömmel jelentjük be ő királyi fensége, a walesi herceg és Camilla Parker Bowles közelgő házasságkötését. A szertartásra 2005. április 8-án kerül sor.” Február 24-től már tombol a sajtó. A Daily Mirror „The bloody farce” („Pokoli bohózat”) címmel közöl cikket. Az Evening Standard zűrzavart emleget, a Daily Telegraph pedig azt állítja, hogy „a királynő helyteleníti Károly házasságát”.

De ezek az állítások alaptalanok. A házasságkötés kétfelvonásos lesz: előbb a polgári esküvőre kerül sor a windsori városházán, amelyen II. Erzsébet és Fülöp herceg nem vesz részt, mert az uralkodó szemében csak az egyházi esküvőnek van jelentősége. Viszont a királynő, Fülöp herceg és az egész királyi család jelen lesz azon a misén, amelyet Canterbury érseke celebrál a windsori Szent György-kápolnában. A helyszín kiválasztása nem a véletlen műve, hiszen ez a kápolna a királyi család joghatósága alá tartozik. Mivel második házasságról van szó, nem lett volna illő a Westminster-apátságban tartani az esküvőt, ám mivel a trónörökös házasodik, az esküvő nagynak ígérkezik: nyolcszáz meghívót kell sebtében szétküldeni.

A hivatalos bejelentés estéjén Károly és Kamilla egy jótékonysági esten vesz részt a windsori kastélyban. A királynő kivilágíttatta tiszteletükre a kastély kerek tornyát. A jegyespárt tapsvihar fogadja. Kamilla büszkén mutogatja eljegyzési gyűrűjét, amely csak úgy szikrázik a fotósok vakujának fényében. Gyönyörű képek készülnek a párról. Ráadásul a Daily Telegraph felmérése szerint a britek többsége már támogatja a jövendő király házasságát. A szertartást megelőző hetekben fény derül rá, mi lesz Kamilla státusza: mostantól ő királyi fensége Cornwall hercegnéje, férjének második legrangosabb nemesi címe után. A walesi hercegné titulust Kamilla érthető okból nem óhajtotta viselni… Ha Károly király lesz, ő „az uralkodó házastársa” címet nyeri el, amit még soha senki sem viselt, s amelynek a tartalma kissé homályos… De majd kiderül, mit rejt, ha eljön az ideje.

Mint minden évben, Károly március végén Svájcban, Klostersben síel a két fiával, és már második éve Vilmos barátnője, Kate Middleton is velük tart. És mint minden évben, Károlynak most is interjút kell adnia, amit utál, és hagynia kell, hogy fotózzák őket, s közben faggassák a fiait, örülnek-e apjuk közelgő házasságának. Természetesen nagyon örülnek. Az interjú végén Károly, azt hívén, hogy már kikapcsolták a mikrofont, azt mormolta: „Bloody people!”, ami finoman fogalmazva annyit tesz: „Micsoda rémes emberek!” Károlynak köztudottan komoly szenvedést okozott, hogy folytonosan a magánéletében kutakodnak, és kiteregetik, amit megtudtak, ezért gyűlölte oly engesztelhetetlenül a paparazzókat.

Kamilla éppúgy szenvedett a tolakodóktól, de miután hivatalosan is Károly párja lesz, segít neki jó viszonyt kialakítani a médiával. E téren Dianának épp az ellentettje.

II. János Pál pápa 2005. április 2-án bekövetkezett halála miatt Károlynak meg kellett szakítania svájci üdülését. A pápa temetését április 8-ra tűzték ki a Vatikánban, és a Buckingham-palota a walesi herceget kérte fel, hogy képviselje a királynőt a II. János Pál emlékére ugyanezen a napon a Westminster-apátságban celebrált szertartáson. E szomorú esemény Károly és Kamilla számára valóságos katasztrófa volt. Egy nappal el kellett halasztaniuk windsori esküvőjüket, ami így tehát nem április 8-án, hanem 9-én lesz. Értesíteni kell mind a nyolcszáz meghívottat; senki sem maradhat le az eseményről. Csakhogy az újabb időpont sem bizonyult túl szerencsésnek, mert április 9-e épp az anyakirályné, a rendkívül népszerű „Queen Mumm” temetésének harmadik évfordulója volt, aki oly nagyon szerette az unokáját. Bár ott, ahol jelenleg tartózkodik, bizonyára nem haragszik meg az időpontválasztásért Károlyra. A másik kellemetlen egybeesés: április 9-én tartják a Grand National lovas akadályfutást, a legnagyobb lovaseseményt, amelyet minden évben televíziónézők milliói követnek, ahogyan a királynő és a királyi család legtöbb tagja is, hiszen köztudottan mind rajonganak a lovakért. A lóversenyt huszonöt perccel később indították el, hogy előbb még közvetíthessék a Szent György-kápolnából a hercegi esküvőt. Vajon rossz előjelnek bizonyult-e a sok hirtelen támadt akadály? A legkevésbé sem! Április 8-án, pénteken hideg, esős, szeles idő volt, 9-én, szombaton viszont azúrkék volt az ég, és ragyogóan sütött a nap.

A gyönyörű idő ellenére Károly és Kamilla nyugtalan. Vajon a 2500 akkreditált újságírón, fotóson és operatőrön kívül várják-e őket mások is a windsori városháza előtt? És ha igen, a tömeg ellenséges lesz-e vagy barátságos? Amikor 12 óra 30 perckor megérkeznek a városháza elé, Károly és Kamilla megnyugodhat: sűrű tömeg várja őket türelmetlenül. Kiszállnak a sötétbarna Rolls-Royce Phantom VI-ból, melyet a királynő kölcsönzött nekik. Károly zsakettet visel, Kamilla pedig rendkívül elegáns, fehér selyemruhát és rövid kabátot. Fején jobb oldalra billentett, hatalmas kalap van. Az Ascot Roomban tartott polgári esküvőn a családnak csupán huszonhat tagja vesz részt. Vilmos herceg az apja tanúja, Tom Parker Bowles pedig az anyjáé. Kate Middleton is elkísérte Vilmost, Harry tréfálkozik vele, Edward és Sophie Wessex szintén jelen van, és természetesen Kamilla leánya, Laura is. Károly és Kamilla gyűrűt vált. A gyűrű aranya egy hatalmas aranyrögből származik, amelyet egy walesi bányából fejtettek, és amelyből minden királyi és hercegi esküvő gyűrűje készül, így azok a gyűrűk is, amelyeket Erzsébet és Fülöp váltott 1947-es esküvőjükön. A királynő megállapította, hogy az aranyrög vészesen zsugorodik: ideje volt, hogy Károly feleségül vegye Kamillát.

A városháza előtti tömeg tapsol, Kamilla most először köszönti az összegyűlteket azzal a kézmozdulattal, amelyhez mostantól hozzá kell szoknia… A pár a kastélyhoz hajtat, hogy felkészüljenek házasságkötésük második felvonására. Amikor Károly és Kamilla belép a Szent György-kápolnába, a nyolcszáz meghívott már várja őket. A menyasszony csak úgy tündököl, mindenki megjegyzi, milyen elegáns hosszú ruhájában s az égszínkékben játszó shantung kabátban; aranyozott strucctollakból készült fejéke dicsfénybe vonja az arcát. A misét negyvenöt percesre tervezték; a jegyespár gondosan megválogatta a szertartás zenéjét: egy Bach-kantáta hangzik el, és részletek Handel Vízizenéjéből, a Szent György-kápolna kórusának, valamint a filharmonikus zenekarnak az előadásában, amelyet Károly pártfogol. Azután egy orosz zeneszerző, Grecsanyinov műve, a Credo következik, melyet az egyenesen Szentpétervárról érkezett fiatal orosz kontraalt énekel. A Mariinszkij Színház nászajándéka ez a műsorszám, amelynek a herceg a pártfogója és mecénása. A szertartás legdrámaibb pillanata az, amikor Károly és Kamilla letérdel Canterbury érseke elé, hogy megvallja hitét, és töredelmes bűnbánatot gyakoroljon:

Megvalljuk, és szánva bánjuk sok bűnünket és rossz cselekedetünket, melyeket elkövettünk tettel, szóval, gondolattal és mulasztással Isteni Felséged ellen, méltán vonva fejünkre haragodat és felháborodásodat.

Egy bűnbánat jegyében született házasság nem hagyhatta hidegen sem a jelenlévőket, sem a kívülálló televíziónézőket. E fájdalmas, drámai pillanatot követően lépett ki a pár a Szent György-kápolna kapuján az aranylóan fénylő, napsütötte délutánba. A boldogság egyszeriben elűzött minden bánatot. A királynő fogadta a párt a windsori kastély híres Waterloo termében. A vendégek mind az új házasok ízlése szerinti emberek voltak. Ők maguk válogatták őket: ott volt teljes létszámban a királyi család, ahogyan Kamilla családja is, néhány európai uralkodóház képviselője, a királynő és a trónörökös legfőbb munkatársai a Buckingham-palotából és a Clarence-házból, de jöttek művészek, írók, énekesek, filmsztárok és filmrendezők, köztük olyan hírességek, mint Stephen Fry és Joanna Lumley, akik mind erősen kötődtek Károlyhoz és Kamillához.

II. Erzsébet mosolygós volt és fesztelen, a hangulat oldott, szívélyes, a svédasztal tele válogatott finomságokkal, és patakokban folyt a pezsgő. Károly szót kért, hogy megköszönje „a kedves mamának, hogy állta e fogadás költségeit, a drága Kamillának pedig azt, hogy életének legválságosabb pillanataiban mindig mellette állt, és remek humorával segített minden nehézséget átvészelnie”.

A királynő azonban ezúttal lejátszotta a színről a fiát. A maga furcsa, egyedülálló humorával tudatta, hogy a legteljesebb mértékben áldását adja a házasságra. II. Erzsébet két fontos bejelentéssel kezdte beszédét. Előbb bejelentette, hogy Hedgehunter győzött Aintree-ben a nevezetes lovas akadályversenyen, amelyet a hercegi esküvő miatt késve kellett elindítani. A második közlés pedig az volt, hogy a királynő „örömmel üdvözli fiát és hitvesét a győztesek karámjában”. Miután egy kalap alá vette a versenylovakat és az ifjú házasokat, így folytatta: „Sikerrel vették a Beecher’s Brookot és a The Chairt is [a nagydíj két nevezetes akadálya], s még számos más akadályt; mindet átugrották, amiért büszke vagyok rájuk, és sok boldogságot kívánok nekik. A fiam hazatért, és szeretett feleségével együtt vidáman abrakol.”

Diadalmas beszéde után már senki sem vonhatta kétségbe, hogy tiszta szívből örül Károly és Kamilla egybekelésének.

Eljött az ideje, hogy az új házasok felvágják a hatalmas esküvői tortát, egy fruit cake-et, melyet Highgrove mestercukrásza készített. A torta cukorvirágokkal díszített bevonatán ott volt a két C betű (Camilla és Charles nevének kezdőbetűi), és a walesi herceg jelképei: a korona, a térdszalag és a három strucctoll. Az új házasok együtt vágják föl a tortát, méghozzá Károly tengerésztiszti kardjával. Nem akármilyen kard ez, hanem Károly dédapjáé, V. György királyé. A Windsor-ház, de különösen a walesi hercegek szimbolikus jelentést tulajdonítanak neki.

Vilmos és Harry közben kiment a teremből, hogy rászereljék apjuk Bentley-jére a hagyományos feliratot: „Just Married”, és a kocsi hátsó lökhárítójára a nem kevésbé hagyományos zörgő tárgyakat.

Az „ifjú házasok”, az ötvenhét éves Károly és az ötvennyolc éves Kamilla nászútra indulnak Skóciába, Birkhallba. Kamilla számára új élet kezdődik; neki, aki eddig árnyékban élt, most egyszeriben hivatalos kötelezettségekkel telik meg az előjegyzési naptára. De új élet vár a walesi hercegre is: tömérdek hivatalos útjára ezután a felesége is elkíséri. Ideje elmélyednünk ebben a szerelmi históriában, amely egyedülálló a brit uralkodóház történetében, és amely megrengette a monarchiát. Károly és Kamilla eddig mindig negatív szereplői voltak ennek a történetnek, mégpedig Diana miatt, aki elsőként számolt be az eseményekről, és a saját verzióját adta elő Andrew Mortonnak, aki a vallomást könyvbe foglalta Diana. Her True Story{1} (Diana igaz története) címmel. A valóság azonban mindig összetettebb, s ezzel a királynő is tisztában volt. Harry és Meghan esete kapcsán kijelentette: „Ki-ki másként emlékezhet ugyanarra az eseményre.” Ez a megállapítás a fia, Károly, Diana és Kamilla történetére is érvényes. Mindenkinek megvan a maga igazsága.

1
Egy félénk és szeretethiányos
trónörökös

Károly Fülöp Artúr György herceg 1948. november 14-én, kicsivel éjfél előtt született a Buckingham-palotában. Szülei, Erzsébet trónörökösnő és férje, Fülöp edinburgh-i herceg a hercegnő szüleinek, VI. György királynak és Erzsébet királynénak a palotájában él. Sally Bedell Smith, Károly herceg életrajzírója elmeséli, hogy a csecsemő két és fél órával a születése után teljesítette első hivatalos kötelezettségét! És valóban, mihelyt az anyját a szülés után ellátták a szobájában, a királyi szülésznő, Helen Rowe nővér átvitte a kisdedet a királyi palota tróntermébe. Különös látványt nyújthatott ez a barátságtalan kinézetű nő fekete formaruhájában, amelyhez fehér kötényt, fehér fátyolkendőt és fehér kesztyűt viselt, amint átvágott a palotán, hogy bemutassa a bepólyált Károlyt nagyszülei, az uralkodói pár udvari személyzetének. A gyermek nagyanyjának, Erzsébet királynénak személyi titkára szánakozva megjegyzi: „Szegény kicsike! Két és fél órával a születése után már közszemlére teszik ki, még szerencse, hogy szeretettel és jó szándékkal…”{2}

Egy bizonyos: Károlynak már zsenge gyermekként is viselnie kellett sorsának súlyát. Az anyja helyzete egészen más volt, hiszen ő életének első tíz évét meghitt családi környezetben tölthette; csak tízéves korában, 1936-ban változott meg hirtelen az élete, amikor a nagybátyja, VIII. Eduárd lemondott a trónról, s helyette apja, VI. György lett az uralkodó, ő pedig ezzel trónörökös hercegnővé lépett elő. Amikor megkérdezték Károlyt, milyen érzés volt, hogy huszonegyedik születésnapján, 1969-ben walesi herceg lett, és egyszeriben tudatosult benne, hogy egy trón várományosa, így felelt: „Rettentő volt ráeszmélnem, hogy a sorsom kérlelhetetlenül elrendeltetett… És csak lassan ébredtem tudatára, hogy mekkora feladatot és felelősséget ruháztak rám.”

Károlyt 1948. december 15-én keresztelték meg a Buckingham-palota zeneszalonjában. Nem sokkal korábban, november 20-án ünnepelték a szülei első házassági évfordulójukat. Fiatal szülők voltak: Erzsébet huszonkét éves, Fülöp huszonhat. A keresztapák és keresztanyák névsora impozáns: Mária anyakirályné, Károly dédanyja anyai ágon, Milford Haven márkinő, apai nagyanyja, VI. György király, a nagyapja, valamint lord Mountbatten leánya, lady Brabourne, aki majd rendkívül figyelmes, melegszívű keresztmamának bizonyul, és mindig ott lesz keresztfia mellett, ha a gyermeknek szüksége van rá.

A herceget egy dadusra, Helen Lightbodyra bízták, aki az első években a gondját viselte. Szerető szívű, gyöngéd asszony volt, s Károly imádta. Azt viszont később megvallotta, hogy a szüleivel való kapcsolata nem volt felhőtlen.

Életének első két évében szinte alig látta őket. Fülöp herceg, aki ekkoriban a Brit Királyi Haditengerészet tisztje volt, Máltán teljesített szolgálatot, nagybátyja, Dickie Mountbatten parancsnoksága alatt. A nagybácsi furcsa, elragadó személyiség volt, aki a II. világháborúban nagy dicsőséget szerzett magának Burmában. Ő volt India utolsó alkirálya is, 1948-ban, ő tárgyalt a Birodalom ékkövének függetlenné válásáról, méghozzá mesteri módon. Ezután ellentengernagy lett, az első földközi-tengeri hadihajóraj parancsnoka, amelynek Máltán volt a támaszpontja. Fülöp nagybátyja, tehát Károly dédnagybátyja, VI. György halála után a pótnagyapa szerepét töltötte be a kis herceg életében. Erzsébet hercegnő gyorsan követte Máltára a férjét. A szerelmes házaspár „legszebb éveit” töltötte itt, amint II. Erzsébet később elmeséli, teljes szabadságban, mediterrán napsütésben.

Károly nem vehette ki a részét ebből a boldogságból. Anyja a dajkája és a nagyszülei, VI. György és hitvese gondjaira bízta. Károly mégsem volt boldogtalan, mert fantáziadús nagyanyja szeretetét és gondoskodását élvezhette. A királyné volt a legfőbb támasza. VI. György is imádta az unokáját, de ekkor már fáradt és beteg ember volt. Károly később igencsak sajnálta, hogy mivel túl kicsi volt, nem maradtak emlékei bátor nagyapjáról. Erzsébet hamarosan újra várandós lett. Visszatért szülni az Egyesült Királyságba, és 1950. augusztus 15-én a Clarence-házban, a hercegi pár számára teljesen újjáépített rezidencián, világra hozta Anna hercegnőt. Miként a bátyját, Anna hercegnőt is a Jordán vizével keresztelték meg, amelyet egy olyan palackban őriztek, melyet Albert herceg, Viktória királynő férje tervezett.

A szülők ezután visszautaznak Máltára. A két gyermeket megint csak a nagyszülők gondjaira bízzák. Károly második születésnapját, csakúgy, mint az elsőt, a szülei nélkül ünneplik. Károly és Anna végül 1951 közepe táján találkozik ismét a szülőkkel. Erzsébet és Fülöp hazatér Máltáról, mert VI. György egészségi állapota rosszra fordult. Szeptemberben tüdőoperáción esett át, és nehezen épült fel. Károly és Anna azonban most sem lehetett sokáig együtt a szüleivel, mert a hercegi párnak októberben hivatalos látogatásra Kanadába és az Egyesült Államokba kellett utaznia. A karácsonyt a család hagyományosan együtt tölti Norkfolkban, a Sandringham-kastélyban. De Erzsébet és Fülöp azután megint útra kel, hogy körutazást tegyen a Brit Nemzetközösség országaiban, melynek során a terv szerint Afrikába, Ausztráliába és Új-Zélandra is ellátogatnak. Ezt az utat VI. Györgynek és hitvesének 1937-ben, az uralkodó megkoronázását követőleg kellett volna megtennie, amit azonban akkor a háborút megelőző nemzetközi helyzet megakadályozott. Ezért hát megint csak legidősebb leányuknak és a vejüknek kell helyettesíteniük őket.

A pár 1952. január 31-én hagyja el Londont. A király február 6-ának reggelén meghal. A trónörökösnő, aki hamarosan II. Erzsébet királynő lesz, február 7-én visszatér Londonba.

A család életét felforgatja a haláleset. A királynő, Fülöp herceg és két gyermekük beköltözik a Buckingham-palotába, az anyakirályné és Margit hercegnő pedig a Clarence-házba, amely ezután az otthonuk lesz; a családi helycsere gördülékenyen zajlik.

Az ifjú uralkodónő természetesen rendkívül elfoglalt, így a két gyermek nevelése a férjére hárul. Fülöp herceg imádta a hivatását, amelyről most le kellett mondania, s haza kell térnie Máltáról, hogy hitvese oldalán a Korona szolgálatába álljon. Hatalmas áldozat volt ez tőle. A királynő házastársaként tömérdek protokolláris és jótékonysági feladat zúdul rá, valamint a gyermekek nevelése is reá hárul. Nagyon szereti Károlyt és Annát, de fiának félénk, zárkózott természete meghökkenti, miközben leányával, a rendkívül extrovertált Annával remekül kijön. Fülöpnek nehéz gyermekkora volt, a szülei többé-kevésbé magára hagyták, s a nővérei és kuzinjai nevelték. Páncélt kovácsolt magának, hogy túlélhessen. Fülöp úgy ítéli meg, hogy Károlyt túlságosan elkényezteti a dadája, és ő maga olyan keményen bánik vele, s oly sokat követel, hogy a kisfiú végül már fél tőle. Bármibe is fog Fülöp a gyerekeivel, Anna mindig remekel, Károly pedig sutának bizonyul: amikor lovagolni tanítja őket, Anna mindjárt elemében van, és imád átugratni az akadályokon, Károly viszont fél. Fülöp módszere nem lehetett túl jó, mert Károlyból utóbb vakmerő lovas vált, és kiváló pólójátékos. Amikor az apjuk vitorlázni viszi őket, Anna kitűnő hajósinasnak bizonyul, Károly viszont tengeribeteg lesz…

Húsz évvel később, amikor egy interjú során megkérdezték Károlytól, hogy vajon az apja szigorú volt-e vele, afféle „ülj le és hallgass!” fajta, Károly habozás nélkül így válaszolt: „Többnyire igen…”

A helyzet azonban nyilván nem volt ennyire drámai. Károly igen boldog családi pillanatokban is részesült, különösen a Skóciában, Balmoralban töltött vakációk során. Azt is el kell mondanunk, hogy Károly és Anna elválaszthatatlanok. Károlynak a húga mindig a bizalmasa volt, akinek mindent elmondhatott, s aki ugyan csúfolta néha, de éppen humorának köszönhetően gyakran megnyugtatnia is sikerült. Károly a húgán kívül a nagyanyjára is mindenkor számíthatott. Nemcsak vidám természetű, melegszívű asszony volt, hanem – amint Sally Bedell Smith beszámol róla{3} – a műalkotások szépségét is felfedeztette vele. Együtt gyönyörködtek Leonardo da Vincinek a windsori könyvtárban található rajzaiban. Károly ezenkívül különösen szerette Van Dycknak azt a festményét, amely egyszerre három nézetben ábrázolja I. Károly királyt. A kisfiú úgy érezte, hogy a valóságban együtt van I. Károllyal, hogy a király a maga eleven valóságában ott van vele a kastélynak ebben a termében… A nagyanyjának köszönhetően szentelt Károly nagy figyelmet minden műalkotásnak, amely a windsori kastély vagy a Buckingham-palota falait díszítette, miközben a család legtöbb tagja ügyet sem vetett rájuk, amikor elhaladt mellettük. Az anyakirálynő fedeztette fel vele a zenét is, különösen Mozart zsenialitását, akiért rajongott. Amikor Károly hétéves lett, a nagyanyja elvitte a londoni operaházba, a Covent Gardenba, hogy megnézzék a Bolsoj Színház egyik balettelőadását. Hatalmas felfedezés volt ez az ifjú herceg számára. Később is rajongott az építészetért, a festészetért, a színházért és az operáért; és szenvedélyesen falta a könyveket. A kultúra iránti szeretetet minden bizonnyal a nagyanyja táplálta belé.

Károly most négyéves, a család berendezkedik a Buckingham-palotában, és megkezdődnek az előkészületek a királynő felkenésére és megkoronázására, melynek időpontját 1953. június 2-ra tűzték ki. Természetesen Károly is jelen van, az egyik emelvényen foglal helyet a nagyanyja és a nagynénje, Margit hercegnő mellett. Mint mondja, nemigen őriz emlékeket a történtekről. Inkább a ceremóniáról készült fotók és filmek ragadtak meg az emlékezetében. Egy bizonyos konkrét és rendkívüli eseményre azonban nagyon jól emlékszik, amely a koronázást megelőző hetekben történt. A királynő azt kérte, hogy hozzák el a Buckingham-palotába Szent Eduárd súlyos koronáját, hogy rendszeresen viselhesse, még reggelizés közben is (!), hogy megszokja a súlyát, és a ceremónia során ne okozzon nehézséget a viselése. Így tett az apja, VI. György is. Egy este koronával a fején lépett be a gyerekszobába, ahol a dada épp Károlyt fürdette. A kisfiú dermedten bámulta az anyját, akinek a fején a drágakövek hihetetlen sokasága tündökölt. Ez aztán az emlék!

Öt hónappal a koronázás után, 1953 novemberében a királynő és Fülöp elindul a koronázást kötelezően követő utazásra, melynek során végiglátogatják a Brit Nemzetközösség valamennyi országát. Igazi világ körüli utazás ez, amelyet még egyetlen uralkodó sem teljesített. Több mint hat hónapig tart. Károlyt és Annát megint egyszer a nagyanyjuk gondjára bízzák. Anna születése előtt új dajka érkezett, a skót Mabel Anderson, aki kiváló nevelőnek bizonyul, megtanítja a gyermekeket az udvarias viselkedésre, hogy mondjanak mindig szépen köszönetet, és mindig nézzenek egyenesen a szemébe annak, akihez beszélnek. Ráadásul megértő lélek is volt, Károly bizalmasa lett, aki őszintén megvallotta neki félelmeit és aggodalmait, melyeket a dada nagy kedvességgel csillapított. Szüleik hosszú távolléte idején az anyakirályné gondoskodott róla, hogy a gyermekek ne érezzék magukat elhagyottnak. Csodás karácsonyt rendezett nekik Sandringhamben, majd fogadta őket a Royal Lodge-ban, a Windsor-parkban lévő rezidenciáján. Sok időt töltöttek a Shaw-gazdaságban is, ahol kedvükre kergethették a tyúkokat, és megetethették a teheneket és a disznókat.

Hogy a távollét idejét néhány héttel lerövidítsék, a királynő és Fülöp úgy határozott, hogy a gyermekek utazzanak a líbiai Tobrukba az új királyi jacht, a Britannia fedélzetén, amelyet épp a koronázás előtt kereszteltek meg. Károly és Anna lesznek az első utasai. Minden a terv szerint történt. Ám a jól nevelt gyermekek, amikor újra találkoztak a szüleikkel, a protokollnak megfelelően kezet fogtak anyjukkal és apjukkal… Meghökkentő viselkedés, de hát hat hónap hosszú idő egy kisgyermek életében. Remélhetőleg a Britannia meghitt légkörében már melegebb érzések is a felszínre törtek.

Hercegi neveltetés

Első iskolás éveit Károly és Anna a Buckingham-palotában töltötte. Nevelőnőjük Catherine Peebles volt. Ő tanította meg nekik az alapismereteket, tőle tanultak meg írni, olvasni és számolni, de franciára is oktatta őket, s Anglia történelmére. Károly nagyon iparkodott, komolyan vette a tanulást, bár néha-néha elrévedt.

Amikor nyolcéves lett, szülei úgy gondolták, szerencsésebb lenne, ha ezután más gyermekek társaságában tanulna tovább. Beíratták hát a Knightsbridge-negyed egyik iskolájába, a Hill House-ba. Itt tölti az iskolaév utolsó hat hónapját. Nyáron Fülöp úgy dönt, hogy az 1957 szeptemberében induló tanévben a hampshire-i Cheambe küldi fiát. Ebbe az iskolába járt ő is. Károly tehát két hónappal kilencedik születésnapja előtt bentlakó lesz. A gyermek nagyon boldogtalan, szörnyen hiányzik neki az otthona. Mivel az iskola igazgatóságát arra kérték, hogy ne részesítsék Károlyt kivételes bánásmódban, hamarosan iskolatársai céltáblájává válik, gúnyolják a nagy füle és enyhe túlsúlya miatt. Az apja is „mazsolás pudingnak” csúfolta… Valóban nagyon szerette ezt az édességet.

Károly egészsége gyönge lábakon áll. Könnyen megbetegszik, érzékeny a hidegre, gyakran szenved arcüreggyulladástól, s már a manduláit is kivették. Irtózik azoktól a harcias sportoktól, melyeket a társai kedvelnek: a rugbytől, a krikettől és a futballtól. Röviden tehát azt mondhatjuk, hogy igencsak boldogtalan Cheamben. Az anyja tudatában van ennek. Aggódik miatta, és még a miniszterelnöknek is elárulja, hogy szerinte „Károly visszamaradt a fejlődésben”.

1958-ban, ahelyett, hogy segítene a fián, súlyos hibát vét, amivel még nehezebb helyzetbe hozza gyermekét. Nyár végén Károly a társaival nézi a Cardiffban rendezett Brit Nemzetközösségi Játékok záró ceremóniáját, melyen Fülöp herceg elnököl. A királynő nincs jelen, de üzenetet küld, amelyben tudatja, hogy szándékában áll walesi herceggé koronázni örökösét. A cím ünnepélyes odaítélésére a caernarfoni várban kerül majd sor, ha a herceg nagykorú lesz. Annyi bizonyos, hogy a bejelentés villámcsapásként érte Károlyt: senkinek sem jutott eszébe, hogy értesítse, és felkészítse erre a hírre. Hogy is gondolhatták a szülei, hogy ezek után úgy tekintenek rá a társai, mint velük egyenrangúra?

Károly jó tanuló volt, csak a matematikával állt kissé hadilábon. A Cheam-iskolának azonban volt egy pozitív hozadéka is: itt fedezte fel nagy általánosságban a színházat, konkrétan pedig Shakespeare-t. Egy III. Richárd-adaptációban kapott főszerepet, amelyre úgy készült fel, hogy órákon át nézte Laurence Olivier filmbéli alakítását. A trónörökös Károly igen látványosan személyesített meg egy másik trónörököst: a torz, romlott és kegyetlen Richárdot, Gloster hercegét. A nagyanyja és Margit hercegnő ott volt az előadáson. Elszörnyedtek a látványtól, melyet Károly nyújtott. Azt azonban elismerték, hogy megértette, és tökéletesen testesítette meg a gyűlöletes személyt.

A Cheam-iskolában kapja Károly a régen várt és örvendetes hírt: 1960. február 19-én a királynő életet adott harmadik gyermekének, András hercegnek. A tizenkét éves Károlynak kisöccse van! Régóta álmodozik erről. Az anyja megígérte neki. Imádni fogja ezt a pihekönnyű, vidám kisbabát. Ezért is keseríti el annyira, hogy csak az iskolai szünetekben lehet együtt vele.

1961-ben véget érnek Károly tanulmányai a Cheamben. Ezután már középiskolába kell járnia. Az anyakirályné Eton mellett kardoskodik, amely közel van Windsorhoz, s egyébként is úgy véli, hogy ez az intézmény felelne meg a legjobban elsőszülött unokája irányultságának és személyiségének. Ráadásul így családja közelében maradhat, s a hétvégeken mindig ellátogathatna hozzájuk. Fülöp azonban más véleményen van. Az edinburgh-i herceg Gordonstount, ezt az észak-skóciai szigorú iskolát választja fia számára, ahol ő maga is tanult.

Gordonstoun – a keserves megpróbáltatás

Fülöp, amikor Gordonstounba küldi Károlyt, őszintén hiszi, hogy a fia érdekében cselekszik, hiszen az ő szemében az iskola alapítója, Kurt Hahn nevelési módszereit követő intézmény a legjobb a világon. 1931-ben Fülöp családja széthullott. A súlyos depressziótól szenvedő anyját előbb Bécsbe, majd Berlinbe, végül Svájcba küldték hosszas kezelésre. Négy nővére férjhez ment, német arisztokratákhoz, apja pedig Dél-Franciaországba költözött a szeretőjével. Fülöp ekkor került a Cheam-iskolába, nagyanyja, Milford Haven felügyelete alatt. Cheam után következett az az iskola, amelyet Németországban, a salemi kastélyban alapított Kurt Hahn. A kastély tulajdonosa Baden őrgrófja volt, akinek a felesége, Dolla, Fülöp egyik nővére. Fülöp csak két trimesztert tölthetett itt, mivel a zsidó származású Hahn professzort Hitler 1933-as hatalomra jutása után letartóztatták. Angol barátainak közbenjárására kiszabadult, és sikerült eljutnia Nagy-Britanniába, majd Észak-Skóciában megalapította a Gordonstoun-iskolát. Itt lett 1934-ben Fülöp bentlakó diák. Az intézmény spártai életmódot diktált. A fizikai erőnlétet éppoly fontosnak tartották, mint a szellemi fejlődést. Doktor Hahn úgy vélte, hogy a sport jellemformáló erővel bír, és elősegíti a szellemi kibontakozást.

Károly 1962. május 1-jén érkezik meg a Gordonstounba, egy olyan repülőgépen, melyet az apja vezet. Édesanyja, a királynő nem kíséri el. Az ekkor tizenhárom éves herceget egy Windmill Lodge nevezetű pavilonban szállásolják el, tizenhárom másik fiúval együtt. Gyorsan meg kell tanulnia, mi itt a módi: a diákok rövidnadrágban járnak télen-nyáron, a hálószoba ablakai egész éjjel nyitva vannak, még ha havazik is. Előfordul, hogy a takarójukat is belepi reggelre a hó.

Hajnalban kelnek, s még reggeli előtt futni mennek a szabadba, majd jeges vízzel lezuhanyoznak. Károly rettenetesen szenved ettől a szörnyű életmódtól, ám manapság bevallja, hogy meleg fürdője után sosem mulasztja el a hideg zuhanyt. Gordonstoun maradandó hatása. De nem elég a rendtartás, ott vannak még az osztálytársak is. Nem mondhatjuk, hogy túl szívélyesen bánnak a majdani trónörökössel. Épp ellenkezőleg… Szobatársai minden éjjel hengerpárnákkal támadnak rá, és ütlegelik. Sportolás közben is csak azon vetélkednek, ki tudja a legnagyobbat ütni a hercegre. Természetesen a nagy füle miatt is gúnyolják, a túlsúlya miatt viszont már nem, mert a fölösleget gyorsan leadta a gordonstouni életmódnak köszönhetően.

A tanulás terén azonban brillírozik. Szorgalmas, igen motivált, a többiekkel viszont alig érintkezik. Félénk marad és szorongó. Nehéz, sőt, lehetetlen itt barátokra szert tennie, hiszen talpnyalónak kiáltanák ki azt, aki hajlandó lenne barátkozni a jövendő királlyal. Károly tényleg nagyon boldogtalan Gordonstounban. Megírja ezt a szüleinek is, beszámol mindennapi kínszenvedéséről. Fülöp arra biztatja, hogy tartson ki. A királynő azonban aggódik érte, annyira, hogy szeretné visszahozatni Londonba. Akkor nem kellene bentlakásos iskolába járnia addig sem, amíg a következő évben beíratják Etonba. Fülöp azonban hajthatatlan: a fiának meg kell állnia a lábán, Gordonstount elhagyni a gyöngeség jele lenne. Szerencsére Károly gyakran találkozhat a nagyanyjával, amikor az anyakirályné birkhalli rezidenciáján tartózkodik, amely egészen közel van Gordonstounhoz. Kiöntheti neki a szívét, és megvigasztalódhat, amire oly nagy szüksége van. Az anyakirályné joggal gondolja úgy, hogy Eton sokkal megfelelőbb lenne az unokája számára, de hát ő csak a nagymama… Támogatja Károlyt, de sohasem ásná alá a szülők tekintélyét. Ha éppen nem tartózkodik Skóciában, gyakran felhívja telefonon az unokáját. És meleg hangú, tréfás leveleket ír neki.

A herceg szerencsére nagyon jó viszonyban van azzal a biztonsági emberrel, Donald Greennel, aki gordonstouni tanulmányainak kezdetétől a szolgálatában áll. Sajnos azonban egy ostoba incidens megfosztja testőrétől, aki már-már a barátja lett. Egy alkalommal ő és a társai az iskola hajóján a Lewis-szigetre kirándulnak. A fiatalok átázva és összefagyva érnek partot. A falu pubja felé veszik hát az irányt, hogy megszáradjanak, és fölmelegedjenek. Amikor megkérdezik Károlytól, mit szeretne inni, előbb nem is tud válaszolni. Azután eszébe jut, mit szolgálnak fel Sandringhamben az átfagyott vadászoknak. Ezért hát… sherry brandyt rendel. Mivel mindig akadt újságíró, aki lesben állt, ha Károly elhagyta az iskolát, a helyi lapban megjelenik egy cikk, amit azután az összes londoni sajtótermék átvesz: „Károly herceg kocsmákba jár inni, amihez még nincs is joga, hiszen csak tizennégy éves.”

Ez az első alkalom, hogy Károlyt a szájára veszi a sajtó. Tudjuk, hogy nem utoljára, amiért is a média világával való viszonya gyakran viharos. A nagy sajtóvisszhang egyáltalán nem állt arányban az eseménnyel. Sajnos ilyenkor mindig bűnbakra van szükség; ezúttal a testőr lett az, akit mindjárt el is bocsátottak. Károlyt feldúlja az igazságtalanság. Továbbra is kapcsolatban marad ezzel a rendőrrel. Minden évben karácsonyi üdvözlőlapot ír neki. S amikor, sokkal később, Donald Green meghal rákban, Károly megindító részvétnyilvánítással adózik emlékének. Olyan nemes tulajdonsága ez, amely rokon az anyjáéval: hűséggel és megbecsüléssel ajándékozza meg azokat (még ha néha ki is hozzák a sodrából), akik a szolgálatában állnak.

A következő évben, 1964. március 10-én Károly már második kisöccse, Eduárd megszületésének örülhet. „Micsoda boldogság egy újabb csecsemő a házban!” – mondja a királynő. Károly is így gondolja, de várnia kell a következő vakációig, hogy megismerkedhessék az új öcsikével.

Ugyanebben az évben Károly megint színpadra lép, mint korábban Cheamben, s a műsoron természetesen Shakespeare-darabok szerepelnek. Előbb az V. Henrikben játszik, majd 1965-ben Macbethet alakítja. A harmadik előadást a királynő és Fülöp herceg is megtekinti, amivel nagy örömöt szereznek Károlynak. Sajnos amint a színpadra lép, az apja hangos hahotára fakad. Az előadás után a fia sértetten megkérdezi, hogy min nevetett. Amire az edinburgh-i herceg azt válaszolja, hogy Károly megjelenése a Goonst (Gyogyós Show) juttatta eszébe, azt a rádiós vígjátéksorozatot, amelyen akkoriban az egész Egyesült Királyság nevetett, Károlyt is beleértve. Fülöp valóban kegyetlen volt a fiához. Ezzel nyilvánvalóan maga ellen hangolta Károlyt. Ám az örökké gúnyolódó apa végül megnyugodhatott, mert Károly minden sportágban, amelyben kipróbálta magát, remekelt: vadászatban, sporthorgászatban, lovaspólóban; örömét is lelte bennük, és kiváló sportemberré vált.

A következő évben, 1966 februárjában II. Erzsébet és Fülöp úgy határoz, hogy Károly hat hónapot Ausztráliában tölt, a Gordonstounhoz hasonlóan a természet ölén rejtező Timbertop iskolában. A királynő azért döntött így, mert Károly immár tizenhét éves, és trónörökösként meg kell ismernie a Nemzetközösség országait. A herceg először utazik Európán kívülre. Nem túl boldog, hogy ilyen sok időt kell az övéitől távol, a családi élettől megfosztva töltenie. Apja istállómestere, David Checketts kíséri el. Checketts harmincöt éves, és feleségével, valamint három gyermekével együtt utazik Ausztráliába. Egy farmon rendezkednek be, a Timbertop iskola közelében, hogy vigyázhassanak a hercegre, és Károly náluk tölthesse a hétvégéket és az iskolai szüneteket.

Károly fölöslegesen aggódott. Gyorsan belerázódik Timbertop életébe. Soknapos felfedező utakra indul társaival, a hegymászásban is kipróbálja magát, s szívesen alszik a szabad ég alatt. Semmi sem riasztja vissza, minden új felfedezés lelkesíti. Hétvégeken meleg fogadtatásban van része a Checketts családnál, játszik a három gyerekkel, segít az asszonynak a főzésben. Egyszerű, hétköznapi életet él, amire Nagy-Britanniában sosem volt módja. Checketts elkíséri a pápua iskolába, a minden évben esedékes látogatásra. A primitív törzsekkel való megismerkedés rendkívüli hatással van a hercegre. Valóságos reveláció ez a számára. Ez az esemény kelti fel az antropológia iránti érdeklődését.

Checketts bátorítja Károlyt, hogy a nyilvánosság elé lépve teremtsen kapcsolatot az emberekkel, elegyedjen szóba velük. Segít leküzdeni eredendő félénkségét. Az Ausztráliában töltött hat hónap tökéletesen megváltoztatja Károlyt. Hazaérve Checketts kijelenti: „Egy gyermekkel indultam útnak, és egy férfival tértem haza.”

Amikor 1966 őszén visszautaznak Gordonstounba, Károly vezeti az autót, Fülöp pedig a hátsó ülésen foglal helyet. Az elhelyezkedésnek szimbolikus jelentése van. A herceg az utolsó évét tölti a Gordonstounban, de a helyzete immár egészen más, mint korábban volt: „felvigyázóvá” nevezték ki, vagyis a társaiért felelős csoportvezetőnek.

1966. november 14-én, tizennyolcadik születésnapján a királynő és Fülöp herceg nagy ünnepséget rendez Windsorban a tiszteletére. A családon kívül Károly 150 barátja is egész éjjel táncol az akkoriban nagyon divatos popegyüttes, a Quiet Five zenéjére. A herceg remek táncos (már gyerekkorában táncórákat vett), és most felszabadultan ropja. Igazi vidám estély volt ez. Azután visszatér a Gordonstounba, ahol néhány hét múlva megtudja, hogy anyja államtanácsossá léptette elő. Az államtanács egyfajta régensi tanács, amely akkor ülésezik, ha a királynő úton van, ami gyakran megesik, vagy ha beteg, ami viszont ritkán. A királyi tanácsnak tagja még az anyakirályné, Margit hercegnő és a gloucesteri herceg, II. Erzsébet nagybátyja.

Utolsó gordonstouni évét kitűnő eredménnyel zárja a herceg: több tárgyból leteszi az A szintű vizsgát, ami az egyetemi felvételhez szükségeltetik. Hogy melyik lesz ez az egyetem, már eldőlt: egyfajta nagytanács már két évvel korábban, Ausztráliába való utazása előtt döntött ebben a kérdésben. 1965. december 22-én a királynő és Fülöp vacsorát adott a Buckhingham-palotában, amelyre meghívást kapott Harold Wilson miniszterelnök, Canterbury érseke, az egyetem rektorhelyettesi bizottságának elnöke, Dickie Mountbatten, az anyakirályné és Michael Adeana, a királynő személyi titkára. Ennek az összejövetelnek az volt a célja, hogy döntsön a trónörökös egyetemi jövője felől. Ezúttal Dickie Mountbatten és az anyakirályné akarata érvényesült, nem Fülöpé: Károly a cambridge-i Trinity College-ben folytassa tanulmányait. Azután következhet a dartmouthi Királyi Tengerészeti Főiskola, ahol annak idején az apja és a dédapja, V. Károly is tanult.

Károly, a cambridge-i diák

Lord Butler, a Trinity College igazgatója, aki korábban többször is volt miniszter, a királynő régi barátja és bizalmi embere. Megkönnyíti Károly életét az intézményben. Butler és Fülöp olyan kurzust választ neki, amely a leghasznosabbnak tűnik egy jövendő királynak: az alkotmányjogot. Ez a választás egyáltalán nincs ínyére a hercegnek. Szívesebben foglalkozna antropológiával, amely iránt a Pápua Új-Guineában tett látogatás keltette fel az érdeklődését, valamint régészettel (a Gordonstoun közeli barlangok hatására). Lord Butler jóindulatának köszönhetően külön lakosztályt kap, szalonnal, étkezővel és egy kis konyhával. A királynő azonnal mozgósítja a Cambridge-hez közeli Sandringham kárpitosát, hogy függönyökkel, szőnyegekkel tegye otthonosabbá a második emeleti kis lakást. A nagyanyja festményeket küld neki. A földszinten egy fürdőszobát is berendeznek a számára. David Checketts továbbra is a szolgálatában áll, s Károly a későbbiekben nagyon megszereti Cambridge-t. Szorgalmas diák, és mindenben jó eredményt ér el. Három évet tölt ezen a nagy tekintélyű egyetemen.

1969 tavaszán átmenetileg otthagyja a Trinity College-t, és kilenc hetet Walesben, az aberystwythi egyetemen tölt, hogy elsajátítsa a walesi nyelvet. 1969-ben tölti be a huszonegyedik életévét. Bár a walesi függetlenségi mozgalom aktivistáinak tüntetései miatt feszült a helyzet, a királynő megtartja 1968-ban tett ígéretét: Károlyt pompás szertartás keretében walesi herceggé koronázza a caernarfoni várban. A ceremónia kitűzött időpontja 1969. július 1. Károly nagy lelkesedéssel vesz részt az előkészületekben. Norfolk hercegét bízzák meg az esemény lebonyolításával, valamint Margit hercegnő férjét, lord Snowdont, aki a vár feldíszítéséről, a két trónról, az egyenruháról és a walesi hercegi koronáról gondoskodik. A walesi egyetemen töltött kilenc hét alatt Károly keményen dolgozik, tanul, minek következtében megkoronázásakor tökéletes walesi nyelven mondja el beszédét. A vár körül összegyülekezett walesiek ünneplik. A BBC az egész Egyesült Királyságban tudósít az eseményről. Verőfényes idő van. A nap csúcspontja, amikor Károly letérdel anyja elé, és hűségesküt tesz, „örök hűbéresének” vallva magát, s ezek után a királynő a fejére helyezi a koronát. Egész nap merénylettől tartanak. Reggel, harminc mérföldnyire a vártól, bomba robbant, s megölte a terroristát, aki működésbe hozta. Ez az egyetlen súlyos incidens a nap folyamán. A királynő kijelenti, hogy „csodálatos volt ez a nap”, és a sajtó is dicshimnuszt zeng. Károly visszatérhet Cambridge-be, ahol lord Butlernek köszönhetően korábban egy új barátnőre tett szert.

{1} Michael O’Mara Books, 1992. (Magyarul: Diana igaz története. Fortuna, 1992.)

{2} Sally Bedell Smith: Charles. The Misunderstood Prince. Penguin, 2017.

{3} Lásd: i. m.