Júlia 853.-854.
Author: Kandy Shepherd; Kate Walker
Date: 2026-08-31
Description: "Kandy Shepherd: Beköltöztél a szívembe Kitty Clements soha nem volt ideges, amikor új megbízást kapott, mióta két évvel ezelőtt a barátnőjével megalapították a költöztető cégüket. Most viszont Sebastian Delfont lesz az ügyfelük, akit mindenki „nehéz ember”-ként jellemez. A lány azonban hamar összebarátkozik a magányos, különc férfival, mert a könyvek szeretete összeköti őket. Sebastianról pedig lassacskán kiderül, hogy érző szívű ember, csak nyomasztja a nemesi cím és a társadalmi kötelezettségek… Kate Walker: Honnan fúj a szél? A bosszú hidegen a legjobb, tartja a mondás. A tíz év alatt pedi
Publisher: Vinton Kiadó Kft.
Rights: © Kandy Shepherd, 2022 – © Kate Walker, 2011 – Vinton Kiadó Kft., 2026

Kandy Shepherd

Beköltöztél a szívembe

Kate Walker

Honnan fúj a szél?

Minden jog fenntartva. Jelen kiadvány bármely részét tilos a kiadó írásos engedélye nélkül módosítani, sokszorosítani, bármilyen elektronikus vagy gépi formában és egyéb módon közzétenni vagy terjeszteni, beleértve a fénymásolást, felvételkészítést és mindenfajta információtároló vagy -visszakereső rendszert; kivételt képez a kritikus, aki kritikájában rövid szakaszokat idézhet belőle. Ez a kiadvány a Harlequin Enterprises ULC-vel létrejött megállapodás nyomán jelenik meg. Jelen mű kitalált történet. A nevek, személyek, helyszínek és események a szerző képzeletének termékei, vagy fiktív módon alkalmazza őket. Bármely hasonlóság élő vagy halott személlyel, üzlettel, vállalattal, eseménnyel vagy helyszínnel teljes mértékben a véletlen műve, és nem a szerző szándékát tükrözi.

§ All rights reserved including the right of reproduction in whole or in part in any form. Without limiting the generality of the foregoing reservation of rights, no part of this publication may be modified, reproduced, transmitted or communicated in any form or by any means, electronic or mechanical, including photocopy, recording or any information storage and retrieval system, without the written permission of the publisher, except for a reviewer, who may quote brief passages in a review. This edition is published by arrangement with Harlequin Enterprises ULC. This is a work of fiction. Names, characters, places and incidents are either the product of the author’s imagination or are used fictitiously, and any resemblance to actual persons, living or dead, businesses, companies, events or locales is entirely coincidental and not intended by the author.

© Kandy Shepherd, 2022 – Vinton Kiadó Kft., 2026

A Júlia 853. eredeti címe: Second Chance with His Cinderella (Harlequin, Mills & Boon Romance)

Magyarra fordította: Deák B. Miklós

© Kate Walker, 2011 – Vinton Kiadó Kft., 2026

A Júlia 854. eredeti címe: The Return of the Stranger (Harlequin, Mills & Boon Modern Romance)

Második, átdolgozott kiadás. (Első megjelenés: 2014)

Magyarra fordította: Fejes Zsuzsa

Nyomtatásban megjelent: a JÚLIA 853-854. számában, 2026

Átdolgozott kiadás

e-ISBN 978-615-108-199-0

A Júlia a Vinton Kiadó Kft. időszaki kiadványa.

A HARLEQUIN ® és ™ a Harlequin Enterprises Limited vagy a konszern leányvállalatai tulajdonában álló védjegy, amelyet mások licencia alapján használnak.

Magyarországon kiadja a Vinton Kiadó Kft., 2026

- A kiadó és a szerkesztőség címe: 1118 Budapest, Szüret u. 15.

- Felelős kiadó: dr. Bayer József

- Telefon: +36-30-300-9899; e-mail-cím: info@vintonkiado.hu

Ügyfélszolgálat (megrendelés, reklamáció): elofizetes@hungaropress.hu;

+36-30-447-6114 (munkanapokon)

Előfizetés: https://hungaropress.hu/hu/romantikus-sorozatok

Kiadónk újdonságairól, a megrendelési lehetőségekről honlapunkon is tájékozódhat:

www.vintonkiado.hu

Az e-book formátumot előállította:

www.bookandwalk.hu

Kandy Shepherd

Beköltöztél a szívembe

1. FEJEZET

Sebastian Delfont mozdulatlanul állt a folyóparti penthouse-lakása teraszán, és nézte a reggeli ködöt, amely a Temzéről emelkedett fel, és eltakarta a londoni felhőkarcolókat. Keze olyan erősen markolta a hideg fémkorlátot, hogy már fájt. De ő alig vette észre. Tudta, hogy többé nem kerülheti el a családja nevével együtt járó kötelességeket. Itt és most búcsút kell vennie függetlenségétől, attól a szabadságtól, hogy saját a feltételei szerint élje az életét. A halál ismét lecsapott a családjára, és most rajta volt a sor, hogy felelősséget vállaljon.

Mély sóhajt hallatott, tudva, hogy senki sem hallhatja. Itt és most nem volt helye az önsajnálatnak. Gazdag és kiváltságos volt, a társadalom krémjéhez tartozott. Családja története azonban tragédiák és veszteségek sorozata volt. Úgy érezte, csapdába esett, de nem tudott elmenekülni a múlt elől. Delfont volt, és ez felelősséggel járt, akár tetszett neki, akár nem.

A nők, akiket felvett, hogy pakoljanak össze mindent a lakásában, hamarosan megérkeznek. A PWP-t ajánlották neki, mint London legjobb költöztető cégét, dicsérték a diszkréciójukat és a hatékonyságukat. Könyvei, műalkotásai és képei közül néhány igen értékes volt, mások csak érzelmi értékkel bírtak számára. De mindegyik a szívéhez nőtt, mert bizonyos értelemben ezek jelentették számára a biztonságot, amelyre gyerekként oly gyakran vágyott. Sok tárgyat raktárban kellett elhelyeznie, mert nem illettek a Cheyne Walk történelmi épületébe, ahol mostantól élni fog. Egy olyan házba, amelybe Sebastian maga sem illett – és soha nem is fog.

Számára a ház, ahová most költözik, mindig is a nagyapja háza lesz, még akkor is, ha most már hivatalosan az ő otthona. Egyszerűen nem tudta elfelejteni, hogy egyetlen boldog pillanatot sem élt ott át.

Ez a nap is tipikus londoni októberi napnak ígérkezett. Amikor Sebastian vissza akart menni a lakásba, egy napsugár áttört a sötét felhőtakarón, és megvilágította az eget és a folyót. Spanyol édesanyja nagyon babonás volt, és ő is azt remélte, hogy ez a napsugár jó előjel lesz a jövőre nézve…

Kitty Clements soha nem volt ideges, amikor új megbízást kapott. Miért is lett volna? Amikor két évvel ezelőtt barátnőjével, Claudiával megalapította a PWP – People Who Pack – nevű cégét, ez egy nagyszerű újrakezdés volt számára. Hihetetlenül érdekesnek találta, hogy értékes tárgyakat csomagolnak el azoknak, akik költözni akarnak. Ráadásul nem került a figyelem középpontjába, és ez pontosan megfelelt neki.

De ma nyugtalannak érezte magát, amikor belépett a magánliftbe, amely a kilencedik emeleti penthouse-ba vitte, ahonnan új ügyfele, Sebastian Delfont épp ki akart költözni. Figyelmeztették, hogy nehéz ügyfél lehet, de ő nem tudta, hogy ez pontosan mit jelent. Végül is csak egy ügyfél, és ez az egyik legjövedelmezőbb megbízásuk volt, amit az elmúlt két évben kaptak. Kétségtelen, hogy mindennek zökkenőmentesen kell mennie. Üzleti modelljük a jó hírnevükön alapult, és ha jól csinálják, ez a megbízás további remek munkákhoz vezethetett.

A lift csendesen felvitte a penthouse hihetetlenül elegáns előcsarnokába. Idegessége kissé alábbhagyott, amikor meglátta a sok költöztetődobozt, amelyek a fal mellett várták, rengeteg csomagolópapírral és ragasztószalaggal együtt. A csapatának egyik tagja már tegnap idehozta ezeket a cuccokat. Ezek voltak a munkaeszközei, és a lakásban még több doboz fogja várni.

Kitty úgy számolt, hogy Claudiával többnapi munkájukba fog kerülni az egész költözés. Alig várta, hogy bedughassa a fülhallgatóját, bekapcsolja a kedvenc zenéit, és nekiláthasson.

Ebben a pillanatban kinyílt a nappali dupla ajtaja, és Kitty felnézett. Hirtelen elállt a lélegzete. A kifejezés, amely eszébe jutott, amikor meglátta Sebastian Delfontot, nem a „nehéz ügyfél” volt, sokkal inkább a „hihetetlenül vonzó”.

Magas volt, széles vállú, fekete haja kissé hosszabb. Arcvonásait mintha kőből faragták volna, az állán háromnapos borosta volt, és fekete farmert meg garbót viselt.

– Mr… Mr. Delfont! – dadogta a lány. – Jó reggelt! Kitty Clements vagyok a PWP-től.

A férfi sötét szemöldöke összehúzódott.

– Claudiát vártam. – Hangja mély volt, és tipikus felsőosztálybeli akcentussal beszélt.

Claudia magas, vörös hajú, nagyon csinos nő volt. Kitty nem mondhatta el magáról ugyanezt. Hogy is írta le őt az a szörnyű bulvárlap? Csinos, molett és merész. Ha rágondolt, már beleborzongott. A férfi, aki tönkretette a PR-karrierjét, az volt a merész, nem ő! De persze neki senki sem hitt.

Profi mosolyt erőltetett az ajkára.

– Sajnálom, Claudia késik. Baleset történt, és sajnos nem tudta elkerülni a dugót. Biztosan hamarosan itt lesz. De addig is elkezdhetem, ha megmutatja, miről van szó.

A férfi bólintott.

– Rendben.

Kitty követte őt, de némi távolságot tartott tőle.

A hatalmas lakást főként rozsdamentes acélból és üvegből készült dizájnerbútorokkal rendezték be. A panorámaablakokból pazar kilátás nyílt a Temzére.

– Lenyűgöző – mondta önkéntelenül.

– Az biztos – válaszolta Sebastian. – Nem szívesen költözöm el innen.

Kitty tudta, hogy egy hatalmas házban fog lakni a Cheyne Walkon, Chelsea-ben, London egyik legexkluzívabb és legdrágább negyedében. Többet nem is kellett tudnia, mert az ügyfelei magánélete nem tartozott rá.

Sebastian átadott neki egy kis digitális fényképezőgépet, és megkérte, hogy minden tárgyat fényképezzen le, hogy az új házban pontosan ugyanabban a sorrendben lehessen kicsomagolni őket.

– Különösen a könyvtárra figyeljen – tette hozzá.

Kitty bólintott.

– Semmi gond.

A férfi megmutatta neki a lakás többi részét, a nappalit és a szupermodern konyhát is. Az összes szoba ugyanolyan stílusban volt berendezve, nagyon modern, szürke és fémes színekkel, nagyon férfiasan. Vajon lakott itt egy Mrs. Delfont is? Ha igen, akkor nem hagyott nyomot maga után.

A könyvtár viszont meglepetés volt számára. A polcok egészen a mennyezetig értek. Claudia már figyelmeztette Kittyt, hogy sok könyv lesz. De legalább volt létra, így könnyen elérhetik a felső részeket. Ennek ellenére herkulesi feladat várt rájuk.

– Akkor jobb, ha rögtön nekilátok – mondta mosolyogva.

De a férfi felemelte a kezét, és megállította.

– Ne, még ne. Először fényképezzen le minden könyvsort külön-külön. Fontos, hogy megmaradjon ez a sorrend.

Kitty nyelt egyet. Valószínűleg Claudia éppen erre gondolt, amikor azt mondta neki, hogy a megbízójuk nehéz eset.

Vajon minden mozdulatát ellenőrizni fogja?

Nem volt kellemes gondolat. Kitty tisztában volt vele, hogy távolságot kell tartania tőle.

– Értem – bólintott.

– Akkor jó – válaszolta a férfi. Sötétszürke szemében hálás fény csillant.

Sebastian ki akart menni a könyvtárból, de nem tudta levenni a szemét Kitty Clementsről. Lazán feltűzött haja aranyosan csillogott a magas ablakokon beáramló napfényben.

Nagyon csinos volt, ez tagadhatatlan. Sőt még annál is több. Szőke haj, szív alakú arc, kék szempár. Alakja vonzóan nőies, amit a munkaruhája sem tudott elrejteni. Fekete leggingset és hosszú fekete pólót viselt, amelyen a PWP rózsaszín logója volt látható.

De nem csak a külseje ragadta meg annyira. Kék szeme melegséget és megértést sugárzott, és pozitívan reagált a kérésére, hogy mindent katalogizáljon. Sebastian maga is tudta, hogy mások nehéz embernek találják a miatt a tulajdonsága miatt, hogy mindent kézben akar tartani.

Kitty Clements azonban nem akadt fenn ezen, és Sebastian azonnal megkedvelte.

– Mi késztette arra, hogy profi költöztető legyen? – kérdezte tőle.

A nő felemelte a fejét.

– Nos, nagyon szerettem volna a saját magam főnöke lenni.

– Igen, ezt megértem. De hogyan jutott eszébe a csomagolás?

– Amikor a legutóbb költöztem, mindent nagyon gyorsan kellett lebonyolítani, ezért felbéreltem egy céget. De nem tetszett, ahogy a holmimmal bántak.

Miért kellett sietve költöznie? – tűnődött Sebastian. De persze ez nem tartozott rá.

– Értem – mondta, és bólintott.

– Claudia is hasonló tapasztalatot szerzett, és mindketten úgy éreztük, hogy jobban tudnánk csinálni. Sokkal jobban. Aztán körülnéztünk a piacon, és rájöttünk, hogy ez olyan munka, amit az emberek inkább nőknek szánnak, mint férfiaknak. Különösen, ha értékes tárgyakról van szó, a legtöbb ember úgy érzi, a nők finomabban bánnának velük.

– És mit jelent a PWP? – kérdezte kíváncsian a férfi.

– People Who Pack – válaszolta Kitty. – Csomagolóemberek… Most már egy egész csapatunk van. – Szándékosan az órájára nézett. – Nos, most már jobb, ha nekilátok.

– És azt akarja, hogy én elmenjek? – kérdezte tőle a férfi.

– Biztos lehet benne, hogy gondját viselem a holmijának, Mr. Delfont. Ha bármilyen kérdés felmerülne, felhívom.

Kitty Clements mosolyogva mondta mindezt, de egyértelműen egyedül akart maradni.

Sebastian meglepetten vette észre, hogy nem bánja, amiért a lány elküldte. Az volt az érzése, hogy a könyvei jó kezekben lesznek nála. Ettől a hangulata, amely ma reggel nem volt a legjobb, egyértelműen derűsebb lett.

– Akkor nem is tartom fel – válaszolta, majd megfordult, és elhagyta a szobát.

Kitty teljesen elbűvölték a Sebastian könyvtárában található kötetek. Rengeteg bőrkötéses, vastag mű volt ott London történetéről, de talált szépirodalmat is. Legszívesebben belelapozott volna a könyvekbe, de természetesen nem ezért fizették. A legtöbb könyv angol nyelvű volt, de akadtak spanyol nyelvűek is. Amire nem számított, az egy egész sorozat romantikus regény volt, mind ugyanattól a szerzőtől, egy bizonyos Marisol Matthewstól. Kitty a kezébe vett egy könyvet, és elgondolkodva nézegette, mielőtt a többi közé tette volna. Hirtelen emlékek árasztották el.

Miután a szülei meghaltak, amikor ő még csak tizennégy éves volt, az anyai nagyszüleinél nőtt fel. Szeretett nagymamája romantikus regényeket olvasott, és Marisol Matthews volt az egyik kedvenc írónője. Élete végén, amikor a rák legyengítette, már nem volt ereje könyvet tartani a kezében, ezért Kitty olvasott fel neki. Az egyik könyvben egy nagyon vonzó spanyol férfi volt a főhős, és a nagymamája nem tudott betelni vele.

Természetesen meglepődött, amikor Sebastian Delfont könyvtárában megtalálta ezeket a köteteket. Soha az életben nem hitte volna, hogy ő is romantikus regényeket olvas, bár időközben megtanulta, hogy nem szabad a külsőségek alapján ítélni. Emellett még egy sor krimi is volt ott, amire szintén nem számított. De tudta, hogy nem fogja megkérdezni tőle. A PWP jó hírneve ugyanis elsősorban a diszkréción alapult. Nem illett beszélni a munkájukról, bármennyire csábító volt is.

Kitty már a könyvek felét elrakta, amikor Claudia betoppant. Legjobb barátnője és üzlettársa azonnal a segítségére sietett.

– Nagyon sajnálom, hogy egyedül hagytalak az új ügyféllel – mondta bűnbánóan. – De a baleset miatt fél órán át nem lehetett továbbmenni. Hogy vagy, minden rendben?

Kitty elhessegette a bocsánatkérését. Claudia nehéz időszakokban is mellette állt. Amikor a PR-cég vezetőjének, akinek dolgozott, beszámolt a szexuális zaklatásról, aminek ki volt téve, a főnöke nem hitt neki. Épp ellenkezőleg, úgy állította be, mintha ő lenne a felelős az incidensért. Csak Claudia hitt neki, és ezt soha nem fogja elfelejteni neki.

– Semmi baj – válaszolta.

– És hogy tetszik az új ügyfelünk?

– Nos, tudja, mit akar. De eddig nem tűnt nehéz embernek. – Kitty elmosolyodott. – De figyelmeztethettél volna, mert elég vonzó, és be kell vallanom, ez egy kicsit elvonta a figyelmemet.

A barátnője viszonozta a mosolyát.

– Azt hittem, már nem érdekelnek a férfiak! Különben biztosan említettem volna.

A PWP egyik szigorú szabálya volt, hogy soha nem kezdhetnek ügyfelekkel, ezért Sebastian tabu volt Kitty számára.

De nem ez volt az egyetlen oka Kitty tartózkodásának. Amikor akkoriban nemcsak az állását vesztette el, hanem a kegyetlen PR-iparban megszerzett jó hírnevét is, még a barátja sem hitt neki, és nem állt mellé. A saját karrierje a cégnél fontosabb volt számára, és az ő árulása hihetetlenül fájt Kittynek.

Hogyan tudna valaha is újra megbízni egy férfiban?

2. FEJEZET

Sebastian új otthonát, a négyemeletes történelmi villát a Cheyne Walkon csak lenyűgözőnek lehetett nevezni. Közvetlenül a Temze északi partján állt, és több milliót ért. Száznyolcvan évvel ezelőtt a családja városi háznak vásárolta meg.

Sebastian az új könyvtárszobájában állt, amelyet az egyik hálószobából alakítottak ki, és körülnézett. Az új, egyedi gyártású polcok és az összes változtatás ellenére még mindig érezte a nagyapja komor jelenlétét. A nagyapja, aki megvetette Sebastiant, mert fia az ő akarata ellenére spanyol nőt vett feleségül. Sebastian gyönyörű, életvidám édesanyja nem volt szívesen látott vendég ebben a házban, és ez Sebastianra is vonatkozott.

Soha nem érezte magát otthon ebben a házban. Apai és anyai nagyszülei is ellenezték a szülei házasságát. Sebastian születése kissé megnyugtatta ugyan a spanyol nagyszüleit, de semmit sem változtatott az angol nagyszülei elutasító hozzáállásán.

Az egyetem elvégzése után az apja egy évig Spanyolországban tartózkodott, ahol megismerkedett Sebastian jövendőbeli édesanyjával. A lány művészetet tanult, és mellékesen egy bárban dolgozott. Amikor megtudták, hogy gyermekük lesz, azonnal összeházasodtak. Az esküvő napján Sebastian nagyapja megvonta a fiától a vagyonkezelői jogot, és még az unokája születése sem tudta meglágyítani a szívét.

A fiatal pár nemcsak anyagi gondokkal küzdött, Sebastian apja folyamatosan honvágytól szenvedett. A családi kötelékek megerősítése érdekében rendszeresen visszatért kisfiával néhány napra a Cheyne Walk-i házba. Sebastian azonban már kisgyermekként is szenvedett a nagyszülei rideg viselkedésétől.

Amikor kilencéves volt, négy hosszú hónapot kellett Londonban töltenie, ahol egy magániskolába járt. Nagyapja felajánlotta az apjának, hogy cserébe finanszírozza a tanulmányait. De csak akkor, ha Sebastian anyja lemond arról, hogy elkísérje a fiát Londonba.

Sebastian számára ez traumatikus élmény volt. Nagyapja házában soha nem érezte jól magát, mert az öreg szigorú rendet tartott. A fiú lábujjhegyen járkált a házban, és megpróbálta betartani a nagyapja szigorú szabályait, de többnyire sikertelenül. Mindig úgy érezte, hogy nem szeretik, és nem látják szívesen.

Amikor Sebastian felnőtt, saját karriert épített, és hamarosan nevet szerzett magának a pénzügyi világban. A választásában az is szerepet játszott, hogy már korán elhatározta, soha nem fog függni befolyásos nagyapjától.

A családnév és a felelősség súlya a nagybátyja vállán nyugodott, az apja pedig, mint fiatalabb fiú, mindig csak tartalék örökös volt. De aztán rövid időn belül és váratlanul mindketten meghaltak, így Sebastian maradt az egyetlen örökös, még ha ő nem is szerette volna. Hat hónappal ezelőtt a nagyapja is elhunyt, és most már semmi sem állt közte és a családi birtok meg a cím között.

Csakhogy ez az egész egyáltalán nem tetszett neki. Legszívesebben lemondott volna a címéről, eladta volna a nagy házat, és független életet élt volna. Csak az erős kötelességtudat tartotta vissza. Úgy érezte, tartozik az apjának és a nagybátyjának azzal, hogy továbbvigye a családi hagyományokat.

Ebben a pillanatban kopogtak az ajtón.

– Tessék! – kiáltotta.

Kitty Clements állt előtte, és bár leggingsben és tornacipőben egyáltalán nem volt egy szépség, neki szebbnek tűnt, mint bármelyik nő, akivel eddig találkozott.

– Csak meg akartam kérdezni, hogy minden rendben volt-e – mondta a lány. – Mert ha nem…

Valójában a Cheyne Walk-i nagy házba költözés egyáltalán nem is volt olyan megterhelő, mint ahogy Sebastian tartott tőle, és ezt kizárólag Kitty és Claudia hozzáértésének köszönhette. Különösen Kitty nyerte el a tetszését. Aranyszínű haja és világos szeme még a sötét ház legmélyebb zugaiba is fényt hozott. Vidám nevetése pedig elűzte az nagyapja kemény szavainak emlékét.

– Csodálatos munkát végeztek – mondta, és komolyan is gondolta. – Egyszerűen tökéleteset. Minden a helyén van, pontosan úgy, ahogy akartam. El sem tudják képzelni, mennyire hálás vagyok önöknek.

A nő boldogan mosolygott rá.

– Köszönöm! Tudtam, hogy ez mennyire fontos volt önnek. Őszintén szólva, igazi kihívás volt, de nagyon élveztem.

– Örülök, hogy így gondolja – válaszolta Sebastian, bár még mindig nem tudta elképzelni, hogy a csomagolás szórakoztató lehet.

– Délutánra minden készen lesz – tette hozzá Kitty. – Kérem, szóljon, ha még valamiben segíthetünk.

Tehát hamarosan el fog menni. Természetesen, hiszen a munkája befejeződött, mégis…

Sebastian lázasan töprengett, hogyan hosszabbíthatná meg a lány itt-tartózkodását.

A nő az órájára nézett.

– Nagyon fontos, hogy ma pontosan végezzünk.

Haza kell mennie? És ki várta otthon – a férje? Vagy a gyerekei?

Ettől a gondolattól Sebastian mellkasa összeszorult.

Csak egy dologban volt biztos: Kitty távozásával a fény is eltűnik a házból, és ő újra egyedül marad a múlt árnyaival.

Két év után Kitty tudta, hogy a költözésnek mindig van egy szomorú oldala is. Az ügyfelek nem mindig önként hagyták el a korábbi otthonukat, hanem esetleg felmondás vagy válás miatt. Emellett el kellett dönteniük, mit visznek magukkal, és mitől válnak meg, ami szintén nem volt könnyű.

Másrészt viszont a beköltözés egy új lakásba gyakran nagyon izgalmasnak bizonyult, mert ezzel mindig új életszakasz kezdődött.

Sebastian Delfont esetében azonban nem így történt. Új otthona a Cheyne Walkon kétségkívül az egyik legimpozánsabb ház volt, amelyet Kitty valaha látott. Korábban, amikor még a PR-szakmában dolgozott, látott néhány rezidenciát, ahol forgattak vagy fotózást tartottak. Sebastian négyemeletes városi villája azonban több volt, mint elegáns a magas mennyezetével, tágas lépcsőházával és hatalmas szobáival, amelyek tele voltak értékes antikvitásokkal. Közvetlenül a Temze partján állt, a legtöbb milliomosnak otthont adó városrészben.

Az elmúlt két napban, amit Kitty a ház berendezésével töltött, nem volt olyan benyomása, hogy az ügyfele különösebben örülne a költözésnek. Épp ellenkezőleg, egyenesen lehangoltnak tűnt. Kitty ezt egyszerűen nem tudta megérteni. Nincs fogalma arról, hogy a legtöbb ember milyen körülmények között él, és hogy ő milyen kiváltságos helyzetben van? Az ő egész camberwelli bérlakása könnyedén elfért volna az egyik szalonban.

Az első találkozásuk óta kíváncsi volt erre a férfira. Sebastian Delfont csak elkényeztetett örökös, vagy valami más rejtőzik a látszat mögött? Mindenesetre Claudiával és vele nagyon kedvesen bánt, még kávét és teát is készített nekik a nagy, régimódi konyhában, amit nem minden ügyfél tett volna meg.

Most a felújított könyvtárban állt vele szemben, az egyetlen helyiségben, amelyet újraterveztek.

– Most mi következik? – kérdezte tőle. – Ha jól tudom, holnap jönnek azok, akik felakasztják a képeit.

A férfi bólintott.

– Igen, így van. Magam csinálnám, de a képek felakasztása külön művészet.

– Igaza van.

Kitty rövid szünetet tartott. Tudta, hogy nem kellene vele beszélgetnie, de egyszerűen nem tudta megállni. Sebastian annyira vonzotta, hogy nem is tudta megmagyarázni. Igazán kár, hogy hamarosan el kell mennie! Amikor befejezi a munkát, többé nem fognak találkozni, mert ő nem mozog azokban a körökben, amelyekben a Cheyne Walk lakói.

Rámutatott a képekre, amelyeket Claudia és ő a falhoz támasztottak.

– Imádom ezeket a festményeket. Színt visznek ebbe a házba, igazi mediterrán hangulatot!

– Igen, így igaz. Mallorcán festették őket.

– Gyönyörűek!

– Én is így gondolom.

Kitty mély levegőt vett, és összeszedte minden bátorságát.

– Észrevettem, hogy sok könyve van Marisol Matthew-tól. A nagymamám imádta a szerelmes regényeket, ő volt a kedvenc írója. Ön is rajongója?

– Így is mondhatjuk – válaszolta szárazon a férfi.

A lány meglepetten nézett rá.

– Ismerte őt?

Sebastian bólintott.

– Marisol Matthew az anyám volt.

Kitty annyira megdöbbent, hogy tátott szájjal bámult rá.

– Az anyja? Én… nekem fogalmam sem volt róla.

– Honnan is tudhatta volna? – kérdezte Sebastian. – A kilétét mindig titokban tartották.

Kitty tudta, hogy az írónő néhány évvel ezelőtt meghalt. A nagymamája nagyon szomorú volt emiatt, mert így nem írhatott több új könyvet.

Sebastian most ránézett és elmosolyodott. Kitty hirtelen rájött, hogy ez az első alkalom, hogy mosolyogni látja. Csak a szája sarkában látszott, de felderítette szürke szemét, és kevésbé szigorúvá tette az arcát. Ettől még vonzóbbnak tűnt, és Kittynek enyhe borzongás futott végig a testén.

– Nagyon büszke vagyok rá – mondta a férfi. – Vagyis mindkét szülőmre, mert apám mindig segített neki az írásban. A szereplők megalkotásában és az angol nyelvben is, hiszen anyámnak nem ez volt az anyanyelve. A neve Maria volt, apámé pedig Matthew. A Marisol a Maria és a sol kombinációja, ami napot jelent spanyolul.

– Akkor ő spanyol volt?

Nem csoda, hogy ilyen csodálatos spanyol hősökről tudott írni…

A férfi bólintott.

– Igen, az volt.

– Az apja pedig angol?

– Igen, és a neve Matthew Delfont volt.

– A szülei itt éltek?

– Nem, csak a nagyapám.

– És ön?

A férfi megrázta a fejét.

– Csak rövid ideig.

Ez kissé elutasítóan hangzott, ezért Kitty inkább nem mondott semmit, csak várta, hogy Sebastian folytassa.

– Hat hónapja halt meg, és rám hagyta a villát.

– Értem – válaszolta Kitty megdöbbenve, és valahogy úgy érezte, hogy Sebastian nem mondott el mindent.

– Nem volt a legjobb a viszonyunk – tette hozzá a férfi. – Igazi zsarnok volt.

Kitty nagyapja kedves és empatikus ember volt. El sem tudta képzelni, milyen lehet egy zsarnok nagyapa, és szívesen megtudott volna többet is Sebastian érdekes családjáról. De tudta, hogy Claudia bármelyik pillanatban megjelenhet, és akkor be kell fejezniük a beszélgetést. Ezért gyorsan témát váltott.

– Összeállt már a személyzet?

– Nem, nagyapám halála után a legtöbbjük felmondott.

A lány meglepődve nézett rá.

– Tényleg? Nem azt mondta, hogy a nagyapja zsarnok volt?

– Igen, de az alkalmazottai mindig hűségesek voltak hozzá. Ráadásul jó néhányan nyugdíjba akartak menni. A házvezetőnő már azóta itt dolgozott, amióta csak emlékszem.

A lány felnevetett.

– Valószínűleg jól megfizette őket.

Sebastian bólintott.

– Igen, mindannyian jó fizetést kaptak, és gondoskodott a nyugdíjukról is.

Akkor most a házigazdának új alkalmazottakat kell keresnie. Talán ő tud segíteni neki ebben…

– Ajánlhatom önnek a Maid in Chelsea-t – mondta rövid gondolkodás után. – Első osztályú ügynökség. Remek emberekkel dolgoznak, akik kiváló referenciákkal rendelkeznek.

– Köszönöm, megjegyzem.

Kitty ránézett az órájára.

– Nos, ha nincs más, akkor most megyek, és befejezem az utolsó ellenőrzést. Még egyszer köszönjük a megbízást. Nagyon élveztük!

Nem egyhamar fogja elfelejteni Sebastian Delfontot.

– Minden várakozásomat felülmúlták – mondta neki a férfi.

Kitty ránézett, és egy hosszú pillanatig a tekintetük találkozott. Talán Sebastian is érdeklődik iránta? Nem, ezt nem tudta elképzelni.

– Újra el fogom olvasni Marisol Matthew összes könyvét – mondta hirtelen. – A nagymamám biztosan örült volna, ha elmondom neki, hogy megismerkedtem a szerző fiával.

– Anyám pedig örült volna, hogy van egy ilyen hűséges rajongója. Ezek szerint még megvannak otthon a nagymamája könyvei?

A lány bólintott.

– A nagyapámnál lakom.

– Nem házas?

Erre a kérdésre a lány nem számított.

– Ööö… nem.

A Neillel történt katasztrófa után egyelőre nem is tervezte, hogy férjhez menjen.

– Nincsenek gyerekei?

– Nincsenek.

Végül is csak huszonnyolc éves, még van ideje.

– És ön? Nős?

– Nem – válaszolta Sebastian. – Senkihez sem kötődöm.

Hirtelen olyan feszültség töltötte be a levegőt, hogy Kittynek elállt a lélegzete. Talán a férfi randizni akar vele?

De az lehetetlen. Nem folytathat viszonyt ügyfelekkel, függetlenül attól, mennyire vonzóak.

– Azért kérdeztem, mert…

Istenem, ez a hang! Olyan mély és szexi!

Kitty visszatartotta a lélegzetét.

– Igen?

– Nos, sürgősen szükségem van egy házvezetőnőre, és úgy érzem, maga tökéletes lenne erre a munkára. Ezért szeretném felajánlani az állást. Mit szól hozzá?

Sebastian úgy gondolta, hogy a spontán ötlete, miszerint felajánlja a házvezetőnői állást Kitty Clementsnek, remekül beválik. Hiszen szüksége volt segítségre a villában, és a nő valóban ideálisnak tűnt erre a feladatra.

De alig tette meg az ajánlatot, máris kétségei támadtak. Remélte, hogy nem sértette meg a lányt.

Kitty tágra nyílt szemmel nézett rá.

– Hogy jutott ez az eszébe? Nincs hozzá megfelelő végzettségem. Látnia kellene, milyen rendetlenség van a lakásomban! Új fehérneműt kellett vennem, mert nem jutottam hozzá a mosáshoz. Oké, inkább ne folytassuk ezt a témát…

A fehérnemű gondolatától Sebastiannak melege lett.

– Mit gondol, milyen képességekkel kell rendelkeznie egy házvezetőnőnek? – kérdezte.

A lány megvonta a vállát.

– Fogalmam sincs. Soha nem próbáltam.

– Nekem sincs – válaszolta őszintén a férfi. – Nagyapám házvezetőnőjét mindig igyekeztem elkerülni, mert rettegtem tőle. A szüleim pedig nem engedhettek meg maguknak házvezetőnőt. Tudnia kell, hogy nagyon fiatalon házasodtak össze, a nagyapám akarata ellenére. A házasságuk kezdetén nagyon nehéz anyagi helyzetben voltak. Anyám mindig ragaszkodott ahhoz, hogy apám és én segítsünk neki a házimunkában.

– Mint minden normális családban – jegyezte meg Kitty, és Sebastian úgy érezte, mintha hirtelen más szemmel nézne rá. – De mi van a penthouse-lakással? A padlóról lehetett volna enni, olyan tisztaság volt.

Sebastian bólintott.

– Igen, azt profi takarítócsapat csinálta. Nagyon hatékonyak.

– A konyha sem úgy nézett ki, mintha gyakran használták volna – mondta a lány szkeptikusan.

Sebastian vállat vont.

– Miért kellett volna főznöm? Az a környék tele van remek éttermekkel, és legtöbbször rendeltem valamit.

– Pont, mint Chelsea-ben – mondta a lány. – Itt is éttermek sorakoznak egymás mellett az utcán.

– Igen, de az életem teljesen más lesz, mint korábban. Sokkal több társadalmi kötelezettségem lesz, elvárják tőlem a pozícióm miatt. Ráadásul a villát is fel kell újítani, elég ósdi, nem gondolja?

Kitty bólintott.

– Igen, én is észrevettem.

– Mit csinálna ezzel a házzal? – kérdezte váratlanul a férfi.

– Én? – A lány meglepődve nézett rá. – De hát nem vagyok belsőépítész!

– Nem számít, az ön szakmájában biztosan sok otthont lát, így van összehasonlítási alapja.

Kitty egy pillanatig gondolkodott, majd mély levegőt vett.

– Nos, ez az egyik legszebb ház, amit valaha láttam. Nem modernizálnám mindenáron, mert akkor elveszítené a varázsát. De például a nehéz bársonyfüggönyöket lecserélném világosabbakra, könnyebbekre. A tapéta is lehetne világosabb és barátságosabb, akárcsak a szőnyegek. Mindez máris nagy változást jelentene.

– Igen, de hogyan fogjak hozzá?

Sebastiannak valóban fogalma sem volt, hogyan kellene hozzákezdenie. A penthouse-lakás teljesen új volt, amikor beköltözött oda. Csak néhány bútort kellett vennie, és már minden a helyén volt. Gyerekként a szüleivel gyakran költöztek, és bár felnőttként nagyobb kontrollt gyakorolt az élete felett, nem akart kötődni a környezetéhez. Ezt gyakran vetette a szemére a volt menyasszonya, Lavinia is, és ez volt az egyik leggyakoribb vita tárgya közöttük.

Kitty felnevetett.

– Egyszerű: csak fel kell vennie egy jó belsőépítészt, aki tiszteletben tartja a ház történetét. Szerintem csak a konyhát és a fürdőszobákat kellene modernizálni, a többit úgy hagynám, ahogy van.

– Úgy érti, bele kellene vinnem a személyiségemet a házba, ugye?

– Igen, pontosan. És ezzel elűzni a zsarnoki nagyapja szellemét.

– Jó ötlet!

– Ebben egyébként segíthetek – javasolta a lány. – Csinálhatnánk egy füstölési szertartást, hogy elűzzük a gonosz szellemeket.

A férfi elmosolyodott.

– Remek ötlet!

– Csak egy kis zsályára van szükség hozzá, azt hiszem.

Kitty újra ránézett az órájára, és Sebastian pánikba esett a gondolatra, hogy itt fogja hagyni. Természetesen meghívhatta volna vacsorázni, de ezt valahogy nem érezte helyesnek. A vonzalom, amit iránta érzett, meglepte, még akkor is, ha az anyja könyvei tele voltak „szerelem első látásra” történetekkel. De az csak irodalom volt, nem a való élet.

Sebastian elég cinikus lett a kapcsolatok terén. Megtanulta a leckét Laviniától. A bulizni szerető nagybátyja mutatta be neki a csinos barna lányt, és ő azonnal fülig beleszeretett. Eszébe sem jutott, hogy a nőnek más szándékai is lehetnek. És amikor eljegyezték egymást, már késő volt.

Ezért nem bízott abban a hirtelen vonzódásban sem, amelyet Kitty iránt érzett.

– Talán nem is házvezetőnőre van szükségem – mondta elgondolkodva. – Inkább valakire, aki kézben tartja a háztartást.

A lány bólintott.

– Igen, de mindenképpen szüksége van valakire, aki takarítja a fürdőszobáját, és főz magának. Egyik dolog sem éppen az erősségem, de segíthetek önnek szakácsnőt és takarítónőt találni.

– És egy kertészt. Meg legfőképpen egy belsőépítészt, akiről beszélt.

– És ön szerint én lennék az a személy, aki mindebben segíthet?

– Igen, erről teljesen meg vagyok győződve. Láttam, milyen szervezett és hatékony.

– Lehet, de fogalmam sincs, mik az ön igényei.

– Az igényeim?

Hirtelen egy tiltott gondolat villant át a férfi agyán, aminek semmi köze nem volt a bútorokhoz vagy a tapétához. Kitty, úgy tűnt, ugyanerre gondolt, mert kissé elpirult.

Érdekes…

– Ööö… természetesen a villára gondoltam – javította ki magát gyorsan Kitty. – De mindegy is, mert megvan a saját vállalkozásom. Ezért sajnos nem lehetek a háztartási menedzsere.

Ekkor Claudia lépett be a szobába. Nyilván hallotta az utolsó szavakat, mert a két nő olyan pillantást váltott egymással, amelyet Sebastian nem tudott értelmezni.

Claudia köhintett.

– Jól hallottam? Munkát ajánlott Kittynek?

– Nem! – felelte Kitty gyorsan.

– De igen – mondta Sebastian ugyanabban a pillanatban. – Kell valaki, aki segít a háztartás vezetésében, és hajlandó vagyok a szokásosnál többet fizetni érte. Mit szól hozzá?

Minél tovább gondolkodott rajta, annál inkább úgy tűnt, ez az ideális megoldás minden problémájára. Mert bár még nem ismerte Kittyt régóta, megbízott benne, és ez Sebastiannal szinte soha nem fordult elő.

Kitty bizonytalanul nézett rá. Valójában egy kicsit csalódott volt, hogy a férfi nem ajánlotta fel, hogy elviszi valahova vacsorázni. Ehelyett azt akarta, hogy neki dolgozzon, amivel közvetve kijelölte a helyét a társadalmi ranglétrán, méghozzá az alsó fokain. De hát nem ez a jellemző a felső tízezerre?

Ha elfogadná az ajánlatát, hatalmat adna neki, mert ő lenne a munkaadója.

Mély levegőt vett, és így szólt:

– Az ajánlata megtisztelő, és mindenképpen vonzó feladat lenne segíteni a villa felújításában és berendezésében. De valójában nem szeretnék többé alkalmazott lenni, ráadásul Claudiának és nekem épp elég dolgunk van a cégünkkel is.

– Jó, de mi lenne, ha a munkát határozott időre vállalná? – mondta Sebastian, aki láthatóan nem hagyta magát olyan könnyen eltéríteni a tervétől. – Mondjuk, hat hétre, két hét hosszabbítási lehetőséggel, ha szükséges.

Aztán olyan magas fizetést mondott, hogy Kitty egy pillanatra megszédült. Azonnal eszébe jutott, hogy jól jönne neki a pluszpénz. Hiszen egy héttel ezelőtt a nagyapja leesett a létráról, és eltörte a lábát. Most rehabilitációra járt, és Kitty azt fontolgatta, hogy felújítja a fürdőszobáját. Sebastian ajánlatával ez már nem jelentett volna problémát.

– Nos, azt hiszem, hat hétig nélkülözhetlek – mondta Claudia, és bátorítóan nézett Kittyre.

Az ötlet, hogy valami kreatívabbat csinálhat, mint mindig csak csomagolni, nagyon csábító volt.

Sebastianhoz fordult.

– Ha – és ez egy nagy „ha” – elfogadom az állást, akkor is végezhetem a PWP könyvelését munka után?

– Normál munkaidőről beszélünk – válaszolta a férfi. – Ha utána még szeretne a saját cégével foglalkozni, abban nem látok semmi problémát.

– El tudja képzelni, hogy Kitty addig önnél lakjon? – kérdezte Claudia.

– A legfelső emeleten van egy lakás a házvezetőnőnek – válaszolta Sebastian. – Vagy beköltözhet a földszinti vendégszobába, amelynek saját fürdőszobája van.

Claudia bólintott.

– Nos, szerintem ez remek ötlet. Kitty, te magad mondtad, hogy a nagyapád házának felújítása mennyi piszkot és rendetlenséget fog okozni. Ezért most lenne a tökéletes alkalom arra, hogy máshol lakj.

Hat hét ingyen lakás egy villában a Cheyne Walkon, London egyik legelegánsabb helyén? Meg kellene ragadnia az alkalmat!

De hat hét egy olyan vonzó férfi mellett, mint Sebastian Delfont…? Ez veszélyes lehet. Hacsak nem a férfi csupán alkalmazottként tekint rá.

– Szeretnék aludni rá egyet – mondta Kitty tárgyilagosan, de a szeme csillogott.

3. FEJEZET

Másnap reggel Kitty Sebastian házának márványlépcsőjén állt. Október vége volt, de olyan hideg, hogy látta a leheletét. Egész éjjel nem tudott aludni, mert csak a férfi ajánlatán járt az esze. Ma megadja neki a választ.

Ebben a pillanatban egy kerékpáros futár jelent meg mellette, Kitty pedig biccentett neki.

– Átvehetem a csomagot? – ajánlotta fel.

A férfi megrázta a fejét.

– Köszönöm, nagyon kedves, de ezek jogi dokumentumok, amelyeket a címzettnek személyesen kell aláírnia. – Újra ránézett a címre. – Sir Sebastian Delfont.

Kitty szája kiszáradt.

– Sir… Sebastian?

– Igen, ezen a környéken sok „sir” és „lady” lakik. Maga is találkozni szeretne vele?

– Igen, állásinterjúm lesz.

– Sok szerencsét!

Ebben a pillanatban kinyílt az ajtó, és Sebastian állt előtte – vagyis Sir Sebastian. A látványától a lány szíve hevesebben kezdett dobogni.

– Örülök, hogy eljött, Kitty! – Aztán a férfi a futárhoz fordult, aki átadott neki egy nagy borítékot, és megvárta, amíg Sebastian aláírta az elismervényt. Ezután a futár bólintott mindkettőjüknek, felpattant a kerékpárjára, és elhajtott.

Kitty hirtelen észrevette, hogy reszket. Talán a hideg miatt, de talán a szorongás okozta.

– Jöjjön be, itt kint túl hideg van! – sürgette a férfi.