Kertai Csenger

Hogy nekem jó legyen

Impresszum

Napkút Kiadó Kft.
1027 Budapest, Fazekas u. 10–14.

Telefon: (1) 787-5889
Mobil: (70) 617-8231
E-mail: nakut@gmail.com
Honlap: www.kalotaalapitvany.hu

Szerkesztő: Nyerges Gábor Ádám
Tördelőszerkesztő: Szondi Bence
A borítón és a kötetben látható rajzokat
Varga Lilla készítette

© Kertai Csenger, 2021
© Napkút Kiadó 2021

ISBN 978 615 6409 04 1

Támogatónk

A kötet megjelenését támogatta
a Nemzeti Kulturális Alap.

Aztán legyen béke bennem

I.

Nézd, szakadozik az ég,
és fehér hasú fények mutogatják maguk neked.
Valaki rendet rakott,
a virágok pedig nem akarják, hogy megköszönd,
ha tavasszal rózsaszín szirmokba pirulnak előtted.

Hányszor feküdtél már le úgy,
hogy a füledben ezer kis szuszogás kívánt
állandó helyet?
Most könnyű a levegő, elbírod
az öledbe fészkelő fiókák súlyát.

Kint összetaposott virágágyások,
a föld alatt gyönge magok pihennek,
ha összebújunk, halljuk a hangjuk,
így indulnak növésnek benned parancsaim,
hogy reggel gyenge eső botozza a hátad,
hogy este szeretőd karjában melegedhess.

Tudod, hány munkás dolgozik azért,
hogy villanyod legyen, telefonod?
Érted a hálaének, aki fájdalommal
hajtogatod magadba minden reggel a lelket,
tudd meg,
fájdalmaiddal már kifizetted haragos angyalaim.

Most pihenj. Este van, ilyenkor
nézz tévét, játssz aranyos gyermekeiddel,
többet nem kérek olyan áldozatot,
amibe beleszakadhatsz,
mert én meghallgatom gyermeteg kéréseidet.

Feltáruló völgyek alól jöttek panaszos jajkiáltásaid,
és én eltartottalak téged égi határaidtól,
nehogy meglásd a vizekbe merészkedő bárányt,
akit leöltek, és vére elmosta az almafákat és az ember
összes terméseit,
ezért nincs mivel takaróznod este,
magadban maradtál,
te legmelegebb őszi napon csurgó méz
szilánkjain csillogó, gyönyörű, harmatos megmutatkozás,
ki akar változtatni ezen,
ki akarja megekézni az eget, és begyűjteni
lila és arany villámainak gyümölcsét,
az Istentől végleg elszakadt embert?

II.

Akkor vagyok boldog, amikor nem nézel rám,
belülről feszítesz, mint az őrültet saját démonja hajnali óráiban,
amikor senki sem látja,
úgy szeretem magam, mint ahogy az atya tette a fiúval,
bosszút fogok állni azokon, akik véresre erőszakolták
gyönge búzáimat,
kegyetlenül visszaszerzem, ami az enyém,
csak ki fog simogatni,
arany hajamat,
ki alapít zafírra és foglalja rubintba a nevem,
ezt a szegény, szerencsétlen, hányattatásoktól valót.

Jönnek már a nagy, fekete harangok,