Copyright © 2025 Disney Enterprises, Inc.

All rights reserved.

Kiadta a Manó Könyvek Kiadó Kft., az 1795-ben alapított Magyar Könyvkiadók és Könyvterjesztők Egyesülésének tagja. 2026

1086 Budapest, Dankó u. 4–8.

www.disney.manokonyvek.hu

A kiadásért felel a kiadó ügyvezető igazgatója.

Minden jog fenntartva.

A könyv egyes részei Dobos Éva filmszövegén és Tótfalusi István versfordításán alapulnak. (a ford.)

Szöveg © Serena Valentino

Borító © Jeffrey Thomas

Eredeti cím: Heartbroken – A Tale of the Angry Queen

Fordította © Halmai Gergely

Felelős szerkesztő: Csapody Kinga

Szerkesztette: Boczán Bea

Műszaki vezető: Baranyai Zsuzsanna

Olvasószerkesztő: Spirk Ildikó

Az elektronikus verziót az eKönyv Magyarország Kft. forgalmazza

www.ekonyv.hu

Készítette: Takács Gábor

ISBN 978-963-584-898-0

Tartalom

ELŐSZÓ A Tündérmesék könyvéből – Tükörország túloldalán

1. FEJEZET A Szív Királynő

2. FEJEZET A fehér úrinyúl

3. FEJEZET Az őrjítő subi testvérek

4. FEJEZET A furcsamód goromba hernyó

5. FEJEZET A Tündérmesék könyvéből – Fény a Holt erdőben

6. FEJEZET A Kuszmadt erdő

7. FEJEZET A Hercegnő

8. FEJEZET Levél a Fehér Királynőtől

9. FEJEZET A Fehér Nyúl baklövése

10. FEJEZET A Tündérmesék könyvéből – Kirándulás az Alvilágba

11. FEJEZET A Tündérmesék könyvéből – Csipkerózsika

12. FEJEZET A Tündérmesék könyvéből – Újra a régi házban

13. FEJEZET A Bolond Kalapos

14. FEJEZET A Fehér Királynő tömlöcében

15. FEJEZET A rózsákat festjük ím

16. FEJEZET A kerti parti

17. FEJEZET A Tündérmesék könyvéből – Tükröm, tükröm

18. FEJEZET A nyúl üregében

KÖSZÖNETNYILVÁNÍTÁS

E könyvet édesanyámnak szánom. Akárcsak a Fehér Nyúl, én is megtanultam, hogy az idő semmi, és ugyanakkor minden. És hogy senkit nem lehet erővel a boldogság felé terelni. Csak annyit tehetünk, hogy igyekszünk boldogan élni, és remélni, hogy akiket szeretünk, maguk is odatalálnak.

A Tündérmesék könyvéből

Tükörország túloldalán

Sokféle tükör létezik. Van olyan, amelyben egyszerűen a saját arcunkat látjuk; másokban azokét, akiket szeretünk, még ha távol is vannak tőlünk. Van, amelyet egy belé zárt lélek kísért; olyan, amely megmutatja az igazat, s olyan is, amely hazudik. Akadnak tükrök, melyeken át más világokba pillanthatunk be. És ha a csillagok ránk mosolyognak, talán még át is léphetünk beléjük.

Most, hogy az Alvilágban tanyázunk szeretett Hádészunkkal, még nagyobb szükségünk van a bűvös tükrökre, mint valaha, ha a lányunkkal, Kirkével szeretnénk beszélni. Hogy kik vagyunk? Hát a Különös nővérek, kedveseink; Lucinda, Ruby és Martha, korunk legnagyobb boszorkányai, ám időnk az élők világában sajnos lejárt.

Az ember azt hihetné, hogy Kirké uralma a Holt erdő királynőjeként – Kankalin és Azálea mellett – békésen telt, mióta a szüleit biztonságban az Alvilágba száműzték. Ám az Éj asszonyai (akiket Hádész nevezett így), egy ideje már maguk is érezték azt a rengést, melyet maga a mágia egyre kaotikusabbá váló átváltozása okozott, s amely nemcsak a Számtalan királyságban, de más vidékeken is végighullámzott.

Ha abban a sorrendben olvastátok a Tündérmesék könyvét, ahogyan azt mi elterveztük, ti is érzékelhettétek e változásokat. Már ha nem úgy bukkantatok rá e könyvre, hogy nem olvastátok el az ezt megelőző történeteket – mely esetben bizonyára össze vagytok zavarodva.

Akár úgy döntötök, hogy előbb kiokosítjátok magatokat a további olvasás előtt, akár anélkül akartok végigbotorkálni ezen a veszedelmes és zavaros úton, először is meg kell értenetek, hogy az idő semmit sem jelent, ám ugyanakkor mindent. Csak kérdezzétek meg a Fehér Nyulat. Hisz akárcsak mi, már ő is tudja, hogy az idő egyszerre történik: a múltban, a jelenben és a jövőben.

Mint tudjátok, a világok akkor hasadtak szét, amikor Hádész kiszakította Kirkét az élet és halál közötti helyről. Majd még tovább rontott a dolgon, amikor minket is lehozott az Alvilágba. Mindennek azonban volt még egy szándékolatlan eredménye is, melyet csakhamar felfedeztünk. A széthasított világok szilánkjai ugyanis egy új valósággá álltak össze, egy rémisztően gyönyörű hellyé, melyet Csodaországnak neveztek.

Ahogy arra mi is hamar rájöttünk, Csodaország egy őrjítő világ, mely más valóságok szilánkjaiból jött létre, mintha csak egy gyermek vad fantáziája alkotta volna meg. Egy hely, ahol semminek sincs értelme. Ahol az idő semmi, ám ugyanakkor minden is. Ahol egy királynő uralkodik, és ahol a Fehér Nyúl folyton késésben van, hiszen az idő egyszerre történik. Egy ország, melyben egy régen derűs és boldog királynő megőrült, mert az egész létezése szó szerint tótágast állt.

Volt idő, mikor úgy hittük, a sors elkerülhetetlen, ám mióta az Alvilág új nézőpontjából szemléljük a dolgokat, már tudjuk, hogy az idő és a sors is alakítható, hisz nem létezik se múlt, se jövő. Csak nézzétek meg Kirké, Azálea és Kankalin törekvését, hogy megváltoztassák a Tündérmesék könyve azon szereplőinek sorsát, akiket a mi beavatkozásunk tett tönkre. Azonban arra a kijózanító következtetésre jutottunk, hogy ez mégiscsak a mi felelősségünk, és nem a lányunké. Abban a pillanatban vált ez világossá, amikor besétáltunk a tükörcsarnokba, s megpillantottuk Hádész tettének a következményeit, amivel lehozott minket az Alvilágba.

Hádész csarnokában vannak olyan tükrök, melyekben az összes világ látható, s amikor azt mondjuk, az összes, abban bizony még a tiéd is beleértendő. Amikor Hádész a mágiájával széthasította a világokat, ezek a tükrök is összetörtek. A szétrepülő szilánkok pedig egy új világot alkottak. Világot sokféleképpen lehet teremteni; ez is egy mód. Semmiből valamit – és néha mindenből valamit. Történt ilyen korábban is, és fog is még.

Amikor keresztülsétálunk a tükörcsarnokon, látjuk a hiányzó szilánkokat. A darabokat, melyek szétrepültek, s új világ keletkezett belőlük; ám van olyan is, ami egyszerűen eltűnt. Van olyan szilánk, amelyben mintha egy bolondos erdő tükröződne, ám egy sötét és veszélyes teremtményt rejt. Vagy az az aprócska, ezüstös darab, mely az állandó nemszületésnapi ünnepségek országából származik. Ott vannak azok az éles darabok, melyek a Fehér és Vörös Királynők királyságaiból (vagy talán akkor inkább királynőségeiből) származnak, s vannak olyanok is, ahol nem szokatlan, ha egerek, hernyók, nyulak és macskák beszélgetnek egymással. S van egy ország, ahol egy kislány szenderedik épp el a park fái alatt, holott éppen tanulnia kellene.

Hádész csarnokában mindössze két olyan tükör van, amelyből egyetlen darab sem hiányzik: az egyik a Számtalan királyságra, a másik az Alvilágra nyílik.

De mi félünk, hogy ez nem marad így örökre, pláne az eljövendő dolgok fényében. Ha a Számtalan királyság világai hadba indulnak, egy újabb világhasadástól tarthatunk, s ezúttal nem lehetünk benne biztosak, hogy a Számtalan királyság megmenekül. S melyik ország tűnik el végleg, ha a Számtalan királyság is széthullik? Talán Hófehérke királynőé, vagy Belle királynőé? Netán a Holt erdő lesz az? Nem tudhatjuk. Egy biztos: további részek szakadnak majd el, ha Kirké nem tudja megállítani Tulipántot és a Fák uraiból meg a Küklopszokból álló seregét, még mielőtt megtámadnák a Szörnyeteg-király kastélyát.

A dolog jelenleg úgy áll, hogy a Holt erdő asszonyait véreskü kötelezi arra, hogy szövetségeseik segítségére siessenek, ha azok szólítják őket. Ezt pedig Tulipánt is tudta, amikor hadba szólította őket. A Holt erdőnek hosszú és véres története van, melyet mágiával és erőszakkal írtak. Ám amikor Kirké, Kankalin és Azálea felültek királynői trónjukra ezen az addig rideg és gyűlöletes helyen, úgy határoztak, hogy saját képükre formálják azt, s megtöltik fénnyel és élettel. Tudták, hogy a múlt kimondhatatlan borzalmait nem törölhetik el, de elszántak voltak, hogy visszafordítják a korábbi királynők, boszorkányok és tündérek által okozott szenvedést. S kiváltképp azt, melyet mi magunk okoztunk.

Kirké álmában sem gondolta volna, hogy Tulipánt királynő hadat üzen a Szörnyeteg-királynak, még akkor sem, ha az kimondhatatlan szenvedést okozott neki, még mielőtt megváltotta magát Belle szerelme által. Pedig hát Belle érkezése előtt egyáltalán nem az az ember volt, aki ma. Sok szívet összetört, köztük Tulipántét is, akit annyira megbántott a kegyetlensége, melyet őiránta, s otthona, az Esthajnal királyság felé mutatott, hogy végül levetette magát a parti sziklákról a háborgó mélységbe. Ám ott egyezséget kötött a tengeri boszorkánnyal, Ursulával, aki visszaadta Tulipánt életét, cserébe annak szépségéért és hangjáért. Sötét napok voltak azok, ám Tulipánt azóta talpra állt, erős nővé vált, akinek célja van az életben.

Kirké mégsem jött rá soha, hogy mi volt Tulipánt valódi célja, amikor ellátogatott a Fák uraihoz, az ősi erdők eleven fáihoz, majd a küklopszi sziklaóriásokhoz. Sosem hitte volna, hogy a királynő valódi célja a háború, hogy bosszút álljon a Szörnyeteg-királyon. Álmában sem gondolta, hogy egy nap majd az önvédelmen kívül bármi egyéb okból fel kell támasztania a saját élőholt hadseregét. Ám a holtak új királynői, új nevükön a Fény asszonyai sok-sok évvel azelőtt mágikus, feltörhetetlen vérszövetséget kötöttek Tulipánt királynővel. A Fény asszonyai akkor könnyen ráálltak a dologra. Megbíztak Tulipántban, hisz barátnak, családtagnak tartották. Kirké sosem neszelte meg, hogy Tulipánt végig a Szörnyeteg-király ellen készülődött, hisz oly sok év telt már el azóta, hogy a férfi oly rettenetes módon bánt vele, ahogy az a Tündérmesék könyvében írva van a Herceg vagy Szörnyeteg, illetve a Vesszen a szörny! történetekben.

Mi azonban rájöttünk. Láttuk a jövőt. Tudtuk, hogy Tulipánt királynő elvárja majd, hogy a Holt erdő úrnői csatlakozzanak a Szörnyeteg-király kastélya ellen induló seregéhez. Hogy elpusztítsák őt, s ha úgy alakul, bárkit, aki az útjukba áll.

Aki nem látta ezt előre, az nem figyelt eléggé. S aki most csodálkozik, hogy ennyi idő múltán miért épp most, az még mindig nem érti, hogy az idő egyszerre semmi, és ugyanakkor, minden.

Tulipánt jól tudja ezt. Végig tudta. Éveket töltött Lord Oberonnal, a fák hatalmas urával s társaival, míg felfedezte a sűrű és ritkás erdőket, s kitanulta az ősi mágiát, melyet csak a rengeteg lakói ismertek. Tudta, hogy van elég ideje, így titokban elképzelhetetlenül hatalmas sereget toborzott a Fák uraiból és a Küklopszokból, anélkül, hogy a Fény asszonyai észrevették volna. Tulipánt belopódzott a legősibb erdőkbe, s a még előttünk sem ismert ősi mágiával felébresztette a fákat, akik régebb óta szenderegtek már, mintsem arra bárki emlékezett volna, és maga mellé állította őket.

Ám a Számtalan királyságban más gond is érlelődött. Nem sokkal Tulipánt hadüzenete előtt a Fény asszonyai segélykérő levelet kaptak Hófehérkétől. Mindössze annyi állt benne, hogy valami nem stimmel a régi mostohája bűvös tükrével, s hogy mielőbb siessenek. Ám Kirké és a Holt erdő másik két királynőjének figyelmét elterelte a szerencsétlen események egy egész sorozata, amely túl nagy kihívást jelentett a fiatal úrnők számára, hogy egyedül el tudjanak bánni vele.

S hogy mi köze van ennek a Szív Királynőhöz? Minden, és semmi.

Ha olvastátok a Tündérmesék könyvének korábbi történeteit, akkor tudhatjátok, hogy minden összefügg mindennel, s Tulipánt háborúja nem is az egyetlen esemény volt, mely veszélybe sodorta a Számtalan királyság lakóit. Ám valami még a háborúnál és Hófehérke kísérteties tükrénél is rosszabb készülődött egy távoli vidéken, melyet mi hoztunk létre, s ami mindent és mindenkit veszélybe sodort. Ez a történet most erről szól.

Ez ugyanis az ő története: a haragos királynőé.