Table of Contents

Title Page

© Digi-Book Magyarország Kiadó, 2025

We would not give up our own country —Ireland— if we were to get the whole world as an estate, and the Country of the Young along with it.

Réamhrá

Foreword

Előszó

KIADÓI ELŐSZÓ

A szerzőről

Az illusztrátorról

Az ősi idők

AZ ÖSZVÉR

BESWARRAGAL

A HETEDIK HALÁSZ

KICSI SHAWN

A FÉRFI, AKI A TENGERT SZOLGÁLTA

AZ ÖKRÖCSKE

A képen rajz, illusztráció, festmény, rajzfilm látható Előfordulhat, hogy az AI által létrehozott tartalom helytelen.

A HÁROM FIVÉR

SALAMON KIRÁLY

A KIS VÖRÖSBEGY

EGY GOMBOLYAG FONAL

LÓ ÉS CSIKÓ

AZ ASSZONY, AKI IGAZÁN OSTOBA VOLT

A DÁNOK

CAILLEACH-NA-CEARC

A KECSKÉK

A KÍVÁNCSI ASSZONY

UTÓSZÓ

CILL TARTAN VERSESKÖNYVÉBŐL

RAFTERY MAGASZTALJA MARY HYNES-T

JEGYZETEK

Felhasznált irodalom

A BORÍTÓT KOHR FRUZSINA TERVEZTE

Lady Isabella Augusta Gregory

CILL TARTAN TÜNDÉRMESÉI

fordította és jegyzetekkel ellátta:
dr. Bujtor László

az előszót írta
HE Ragnar Almqvist

BUDAÖRS, 2025

DIGI-BOOK MAGYARORSZÁG KIADÓ

www.digi-book.hu

ISBN 978-963-678-276-4 EPUB
ISBN 978-963-678-277-1 MOBI
ISBN 978-963-678-275-7 PRINT

© Digi-Book Magyarország Kiadó, 2025

A mű eredeti címe:
The Kiltartan Wonder Book

első kiadás: Maunsel & Co. Ltd, Dublin, 1910
első magyar nyelvű kiadás

a borítót © Khor Fruzsina tervezte

illusztrációk:
Margaret Gregory

Az e-kiadás szerzői jogi megjegyzései

Ennek az e-könyvnek a felhasználási joga kizárólag az Ön személyes használatára terjed ki. Ezt az e-könyvet nem lehet ismételt értékesítésre továbbadni, sem továbbértékesíteni; nem lehet többszörözni és tilos más személynek továbbadni! Ha szeretné ezt az e-könyvet más személyekkel is megosztani, kérjük, hogy minden további személy számára vásároljon újabb példányokat. Ha Ön úgy olvassa ezt az e-könyvet, hogy azt nem vásárolta meg, vagy nem az Ön személyes használatára lett megvásárolva, úgy kérjük, hogy küldje azt vissza a http://www.digi-book.hu címre és vásárolja meg ott saját példányát. Köszönjük, hogy tiszteletben tartja ennek a szerzőnek és kiadónak a fáradságos munkáját.

We would not give up our own country —Ireland—
if we were to get the whole world as an estate,
and the Country of the Young along with it.

Augusta Gregory
1905

Sohasem adnánk fel saját országunkat – Írországot –
még akkor sem, ha az egész világ, az Örök ifjúság
országával együtt, a birtokunkba kerülne.

Réamhrá

Ragnar Almqvist,
Ambasadóir na hÉireann go dtí an Ungáir

Is cuimhin go maith liom bheith as suí taobh lem m’athair, agus sinne i nDún Chaoin i nGaeltacht Chiarraí – áit a bhfuil an Ghaeilge fós beo mar theanga labhartha. Lasmuigh, tá gaoth an Atlantaigh ag séideadh. Ach laistigh, táimid tirim agus compórdach. Tá an tine ag rinnce ar an teallach. Tá an t-aer cúmhra le boladh an tae agus deatach phíopa m’athair. Ach is chun éisteacht le guth binn an sheanchaí a tháinig sé anseo, chun a cuid scéalta a chlos agus a bhailiú. I nGaeilge blasta, insíonn sí faoin gcaoi ar mheall an lucht sídh a comharsan, conas gur déanadh rón de bhean sa pharóiste, agus conas mar a thóg an diabhail an báílle mór leis go Ifreann..

B’í saibhreas béaloideas na hÉireann a thug m’athair ón tSualann go dtí an oileán seo againne. Agus tríd an mbéaloideas a chas sé ar mo mháthair, scríbhneoir a bhfuil roinnt dá ficsean spreagtha ag scéalta ón mbéaloideas. Ach más uathúil mo shinsearacht, is coitianta mo thaithí mar gasúr ag éisteacht le scéalta cois tine. Bhí an scéalaíocht i gcónaí riamh mar ghné lárnach de chultúr na hÉireann. Is fíor san, ar ndóigh, maidir le gach náisiún. Ach bhí meas ar leith ag na Gaeil ar fhilí agus ar sheanchaithe. Ba iad na seanchaithe agus scéalaithe a chaomhnaigh stair, filíocht agus litríocht na ndaoine.

D’aithin Isabella Augusta, Lady Gregory, an mhéid seo, agus bhain sí leas as an mbéaloideas agus í ag spreagadh athbheochan chultúrtha na hÉireann ag deireadh an 19ú haois agus tús an 20ú haois. Is deacair ro-mheas a bheith againn ar a suntasacht. I dteannta WB Yeats, bhunaigh sí ár n-amharclann náisiúnta, Amharclann na Mainistreach. I dteannta le Yeats agus le húdair eile, chruthaigh sí litríocht nua Éireannach, scríofa i mBéarla, ach spreagtha ag ár n-oidhreacht Ghaelach. Sular dhaingnigh Éire a neamhspleáchas mar stáit, rinne sí ath-shamhlú uirthi mar náisiún.

Ball den uasal-aicme Angla-Éireannach ab ea Lady Gregory. D’fhoghlaim sí Gaeilge chun an béaloideas a bhailiú. Mar a dúirt Yeats, “rugadh í chun glóir an domhain a fheiceáil i scáthán tuathánach”. Agus í ag tabhairt cuairt ar theinteáin a paróiste dúchais i gCill Tartan, spreagadh í ag an raidhse scéalta a chuala sí agus úire na teanga inar insíodh iad.

Bheadh na scéalta seo mar bhunús ar dhrámaí ceannródaíocha Lady Gregory – saothair ar nós Cuchulain of Muirthemne (1902) agus Grania (1912). Agus is na scéalta sin atá sa leabhair álainn seo, freisin. I The Kiltartan Wonder Book (1910), scríobhann sí scéalta a paróiste mar “scáthán glan an thraidisiún”, á gcur i láthair ina gcanúint nádúrtha, cánúint a bhraitheann sí a bheith “ar nós na tithe tuí, áit a thagann an oiread sin finscéalta chugam”.

Aistrithe go máistriúil ag an Dr Laszló Bujtor, tá léaráidí beoga ó Margaret, bean mhic Lady Gregory, Robert Gregory, ag maisiú na scéalta san fhoilseachán seo, mar a dhein siad sa chéad leagan. Agus mé á léamh anois do mo pháistí féin, feicim chomh draíochtúil agus iontach atá siad fós, céad bliain ina dhiaidh dá bhfoilsiú, agus cuirtear i gcuimhne dom m’óige féin, lem athair cois tine i dtigh scéalaí i nDún Chaoin.

Toisc obair an Dr Bujtor, beidh deis ag páistí Ungáracha an lúcháir chéanna sin a mhothú, agus spreagfar a samhlaíocht ag draíocht agus iontas na scéalta seo ó tír na hÉireann.

Foreword

Ragnar Almqvist,
Ambassador of Ireland to Hungary

My earliest memories are of a fireside. I lie by my father’s feet on one of his trips to the Kerry Gaeltacht – where Irish is the spoken language still. Outside, the Atlantic wind howls. But within the whitewashed walls of this small cottage, we are dry and warm. Flames flicker in the hearth. The air is heavy with tea and pipesmoke. But strongest in my memory are the lilting tones of the old woman my father has come to see, a master seanachaí, or storyteller. In pure Gaelic, she tells of how the fairy folk tricked her neighbours, how a woman born in this parish became a seal, and a county bailiff lost his soul to the devil.

The richness of Irish folk culture brought my father – a Swedish folklorist – to our island. And it was through folklore that he met my mother, a writer whose fiction is inspired by folktales. But if my parentage is unique, my memory of savouring such stories by the fireside is not. Storytelling has always been intrinsic to Irish culture. This is true of all nations. But ancient Gaelic society held filí – poets – and seanchaithe in particular reverence. Custodians of history, through story and song, they also served as our people’s means of artistic expression.

Isabella Augusta, Lady Gregory, recognised this and drew on it in leading Ireland’s cultural revival of the late 19th and early 20th century. Her significance is hard to overstate. Alongside WB Yeats, she founded our national theatre, the Abbey. With him and others she fashioned a new Irish literature, written in English, but inspired by our Gaelic heritage. Together, before Ireland secured its independence as a state, they reimagined it as a nation.

A member of the Anglo-Irish gentry, Lady Gregory learned Gaelic to collect the folklore that so fascinated her. As Yeats observed, ‘‘she was born to see the glory of the world in a peasant mirror’’. Calling on firesides across her home parish of Kiltartan, she was inspired by the range of folktales she heard and the freshness of the language in which they were told.

These stories would be the foundation for many of Lady Gregory’s seminal plays – works like Cuchulain of Muirthemne (1902) and her masterpiece Grania (1912). They are also the source for this beautiful volume, The Kiltartan Wonder Book (1910). Here she records the stories of her parish as a ‘‘clean mirror to tradition’’, capturing them in their original dialect, ‘‘in the manner of the thatched houses, where I head so many legends’’.

Masterfully translated by Dr. Laszló Bujtor, the stories here are accompanied by vivid illustrations by Margaret, Lady Gregory’s daughter in law, as in the original. As I read them now to my own children, I see the wonder they still inspire, a century after their publication, and I am reminded of my own childhood by the hearth. Thanks to Dr. Bujtor, I am delighted that Hungarian children can now share that same joy, their imaginations kindled by the folk magic that is our happy heritage.

Előszó

Őexcellenciája Ragnar Almqvist,
Írország magyarországi nagykövete

Legelső emlékeim a kandalló mellől származnak. Apám lábainál fekszek a Kerry Gaeltacht^1 környékén tett egyik útja során – mely vidéken az ír nyelvet manapság is beszélik. Odakint süvít az atlanti szél, de a kis házikó eső áztatta, hófehér falain belül jó meleg van. Lángok lobognak a kandallóban, a szoba levegője teaillattól és pipafüsttől súlyos. Ám minden emlékem közül a legelevenebb annak az öregasszonynak a ritmusos hangja, akit apám meglátogatott. Egy seanachaí mester, avagy mesemondó asszony volt. Tiszta ír nyelven mesélt arról, hogy a tündérek miként törtek borsot szomszédaik orra alá, a parókián született asszonyból miként lett fóka és a megyei végrehajtó miként adta el lelkét az ördögnek.

Az ír népi kultúra gazdagságát apám – aki svéd néprajzkutató volt – hozta el szigetünkre. És ugyancsak a néprajzon keresztül ismerte meg anyámat, aki a népmesék inspirálta író volt. Még ha a családom különleges is, de emlékeim a tűzhely melletti mesehallgatásnak semmihez sem hasonlítható élményéről korántsem az. A mesemondás mindig az ír kultúra lényegi része volt. Persze ez minden más népre is érvényes. De az ősi ír társadalomban a filí – költők – és mesemondók különleges megbecsülést élveztek. Énekeken és történeteken keresztül a történelem őrzői voltak, egyben népünk művészi önkifejezésének eszközeiként is szolgáltak.

Isabella Augusta – közkeletű nevén Lady Gregory – felismerte ezt és Írország késő 19. és kora 20. századi kulturális újjászületésének vezető elemévé emelte. Jelentőségét nehéz túlbecsülni. William Butler Yeats-szel együtt ő alapította nemzeti színházunkat, az Abbey Theatre-t. Yeats-szel és másokkal együtt megalkotta az angol nyelvű új ír irodalmat, de kelta–ír múltunk gazdag hagyományaira alapozva. Ők együtt, mielőtt még Írország biztosította volna önálló államiságát, újraálmodták az ír nemzetet.

Az angol–ír köznemesi származású Lady Gregory megtanulta az ír nyelvet, hogy az őt annyira lenyűgöző népmeséket eredeti nyelven gyűjthesse. Ahogy Yeats megjegyezte, „arra született, hogy a világ dicsőségét egy földműves tükrében lássa”. Szűkebb hazája, Kiltartan járás családi tűzhelyeit látogatva lenyűgözte a hallott népmesekincs sokszínűsége, gazdagsága és annak a nyelvnek a frissessége, amelyen ezek a mesék elhangzottak.

Ezek a történetek alkothatták Lady Gregory számos művének alapját – olyan munkákét, mint a Cuchulain of Muirthemne (1902) és mesterműve, a Grania (1912). De ugyancsak ezek a mesék a forrásai ennek a szépséges kötetnek, a The Kiltartan Wonder Book (1910) címűnek is. Ebben jegyzi le szűkebb környezetének, egyházközségének történeteit, mint “a hagyomány elé állított tiszta tükör”, megőrizve azt az eredeti dialektust, amelyben elhangzottak, “a zsúpfedeles házikók stílusában, ahol oly sok legendát hallottam”.

A Bujtor László által készített kitűnő fordításban a történeteket Margaretnek, Lady Gregory menyének élettel teli illusztrációi kísérik. Ahogy most gyermekeimnek újraolvasom ezeket a meséket, látom megjelenni a csodát, ahogy száz évvel megjelenésük után ugyanúgy megihletnek és emlékeztetnek saját, a kandalló melletti gyermekkoromra. Köszönhetően dr. Bujtornak, örömmel tölt el, hogy mostantól a magyar gyermekek is élvezhetik ezt az örömet és képzeletüket fellobbantja az ősi varázs, népünk boldog öröksége.

KIADÓI ELŐSZÓ

A kelta mondavilághoz kapcsolódó könyveink száma ezzel a kötettel hatra emelkedett. Ezen belül immár a második ír tárgyú, az ír nép mondavilágából merítő könyvünk jelenik meg. Köteteink, melyek a kelta folklóron belül skót, ír, gael meséket tartalmaznak Joseph Jacobs, Donald MacKenzie, William Tibbits és William Butler Yeats tolmácsolásában, sikert arattak olvasóink körében. Büszkén mondhatjuk, hogy olvasóink szeretik ezeket a tündérmeséket. Ez igen fontos visszajelzés számunkra, hiszen kizárólag olyan kötetek magyar nyelvre ültetésével foglalkozunk, melyek korábban nem jelentek meg magyarul. Ezen könyvek mindegyike Magyarország egyik legnépszerűbb független könyves portálján 82–94% közötti tetszést aratott. Köszönjük!

A kelta kultúra iránt idehaza nagy az érdeklődés, és az angol nyelvű kínálat szinte kimeríthetetlen. Óvatosan és biztos kézzel kell választani a számtalan mű közül: mi az, ami egyrészt hiteles, másrészt irodalmi értéket képvisel, harmadrészt maguk az egykori kelták leszármazottai is egyetértenek velünk: jó érzékkel választottunk. Már első, a kelta mondavilágot bemutató kötetünk, mely Donald MacKenzie Skót tündérmesék című kötete volt 2017-ben, „hitelestő pecsétet” kapott: kötetünkhöz az akkor Magyarországon szolgáló brit nagykövet, őexcellenciája Iain Lindsay OBE írt előszót. A gyakorlatot folytattuk és egymást követő köteteinkhez már őexcellenciája Ronan Gargan nagykövet úr, Írország Magyarországon akkreditált nagykövete írta az előszót és ajánlotta a magyar olvasók figyelmébe kiadványainkat.

Újabb kötetünk szerzője William Butler Yeats mellett az ír kultúra, az ír irodalmi és színházi megújulás legfontosabb alakja, Lady Gregory, teljes nevén Isabella Augusta Gregory. A könyv 1910-ben jelent meg Dublinban angol nyelven, és Lady Gregory szűkebb pátriájában, Cill Tartanban (angolosan Kiltartan) a szerző által gyűjtött, lejegyzett, válogatott és kötetbe fűzött eredeti történeteket tartalmaz, de nem önálló műként született meg. Lady Gregory szűkebb pátriájának mesekincsét, történelmi tudatát, hőskölteményeit három kötetbe rendezve adta közre. Az első kötet a The Kiltartan History Book (1909) címet viselte, és a nép ajkán forgó történeteket tartalmazott az újkortól Lady Gregory koráig. Ezt követte a The Kiltartan Wonder Book (1910) kötet, amit teljes terjedelmében, változtatás nélkül közlünk. A sorozat harmadik, befejező kötete The Kiltartan Poetry Book (1919) címmel látta meg a napvilágot. Nemcsak a kötetek témája távolodik a jelentől a régmúlt felé, de az érlelő idővel előadásmódjuk is finomodik. A második kötet a tündérmesék világát idézi, és csak itt-ott bukkan elő a mesélő személye, míg az utolsó kötet, a hősi múlt eposzait idézve, a poétika esszenciája. Egyetlen mesélő stílusjegye sem egyéníti, pusztán az időtlen szépség, a letisztultság patinája csillog rajtuk. Ebből a kötetből válogattuk ki ízlésünk szerint a tündérmesékhez leginkább illő darabokat könyvünk második felében.

Kötetünk tündérmeséi és történetei nagyrészt eredetiek, más népek kultúrájából nem, vagy csak részlegesen köszönnek vissza. Ugyanakkor az egyetemes mesekincs elemei is feltűnnek – erről maga a szerző is megemlékezik könyvének utószavában. Nekünk, magyaroknak, a számunkra jól ismert mesemotívumok közül lesz jónéhány ismerős, mint a terülj-terülj asztalkám, a legkisebb fiú szerencséje, a jótett helyébe jót várj. A történetek jó része tehát eredeti, más országok mesekincsében nem található meg. Ám a meseterjedés előtt sem országhatár, sem természeti akadály nem létezik. Így található meg az ír nép ajkain Salamon király története, vagy a hamupipőke-mese egyik eleme (Kicsi Shawn történetében).

Tisztelegve az ír kultúra és a gael nyelv előtt, visszatértünk az ír gyökerekhez és írásmódhoz, ezért az írónő által angol átírással megadott neveket (elsősorban helyneveket) visszaállítottuk az ír nyelv mai helyesírása szerinti írásmódra. Meggyőződésünk, hogy ma már szükségtelen Lady Gregory korának erőltetett anglicizmusa, eredeti ír nyelven „jobban szólnak”, autentikusabbak a helynevek, jobban illeszkednek ahhoz a különleges mesevilághoz, ami az ír szigetet jellemzi.

Kötetünk második részében Lady Gregory által prózába átírt, a nép ajkán keringő költeményeket válogattunk a The Kiltartan Poetry Book című könyvéből. Ezek már nem tündérmesék és vidám történet egyetlen egy sincs köztük. Bemutatják viszont az ír lélek egy másik regiszterét: a hősök tetteit, az epikus múltat, mely szenvedéssel, elnyomással, a szabadság utáni vággyal teli, legyen az emberi, családi vagy társadalmi. Ezekben a küzdelmekben sokkal több a szenvedés, a bukás és a keserűség, mint az öröm, győzelem és fölemelkedés. Ám egy kis nép számára mindez oly erőt adott, mely hozzájárult fennmaradásához és egy sokkal-sokkal nagyobb szomszéddal szemben függetlensége kivívásához.

Eddigi köteteinkben részletes jegyzetekkel magyaráztuk az egyes helynevek, szólások, nevek eredetét, nálunk kevéssé ismert történelmi események, szereplők hátterét és jelentőségét. Ezúttal sem marad el a szómagyarázat. A 76 elemből álló jegyzék a magyar olvasó számára teljessé teszi a mű értelmezését, a számunkra kevéssé ismert összefüggések befogadását.

Köszönjük őexcellenciájának, Ragnar Almqvist nagykövet úrnak, hogy támogatja az elődje által elkezdett közös munkát, és ezen kötetünkhöz előszót írt a magyar olvasók számára.

A szerzőről

Lady Augusta Gregoryt úgy ábrázolják, mint az asszony, aki az ír irodalmi reneszánsz mögött áll. Támogató, bátorító, háttérben mozgó szerepben ábrázolják, ami egyúttal tagadja közvetlen részvételét az irodalomteremtésben. A kritikai munkákban szerepét gyakran beárnyékolják híresebb társai, mint WB Yeats, William Hyde és mások. Ám mi sem áll távolabb a valóságtól!

Isabella Augusta néven látta meg a napvilágot a Persse család kilencedik, egyben legfiatalabb leányaként Galway megyében, 1852-ben, késő viktoriánus angol-ír családban. A családnak tizenhárom gyermeke volt Roxborough-i házukban. Hűvös, hagyománytisztelő anyja fiút várt, mellőzte a leányt, aki majdnem meghalt. Sem Augustát, sem leánytestvéreit nem járatták iskolába. Csöndes, visszahúzódó és mellőzött gyermek volt, akire legnagyobb hatást a dajkája tette, aki ír tündérmeséket és történeteket mondott neki. Korán megszerette az olvasást, és ennek révén ismerkedett meg későbbi férjével is, Williammel, kertszomszédjukkal, akinek hatalmas parkja, kastélya, és ami ennél fontosabb, könyvtára volt. 1880-ban ment férjhez Sir William Henry Gregoryhoz, a 64 éves, paternalista, csak önmagával elfoglalt, de kulturált és intelligens öregemberhez, korábbi parlamenti képviselőhöz és Sri Lanka egykori kormányzójához – Augusta ekkor 28 éves volt. Alig egy évvel később megszületik egyetlen gyermekük, Robert. Férjét taszította Augusta terhessége és gyermeke, nem hagyta ott a társasági életét, hanem dadáknak adta a gyermeket. Robert később kiváló művész lett, aki az I. Világháborúban pilótaként vesztette életét szolgálatteljesítés közben.

Sir William és Augusta élvezte a felső középosztály gondtalan életét, utazgattak, a hűvös-nedves brit teleket rendre Egyiptomban és Olaszországban töltve. Itt ismerkedett meg az angol diplomata-költővel, Sir Wilfrid Scawen Blunttal, akivel futó szerelmi viszonyba keveredett, ami nem szökött szárba, és Blunt hamar tovább szállt a következő virágra. Ennek ellenére életük végéig barátok maradtak és Blunt haláláig leveleztek egymással. Egyiptomi tartózkodásuknak ennél fontosabb következménye volt, hogy Augusta megismerkedett az egyiptomi nacionalizmussal, mely fellobbantotta benne saját írói ambícióit és kiváltotta politikai érzékenységét. Megismerte, hogy a témában az újságoknak küldött tudósításait komolyan veszik, kinyomtatják és olvassák.

Augusta erős személyiség volt, fejlett maszkulin vénával. Kedvelte a férfiak társaságát. Csodálatos adottsága volt a barátságok ápolására, elmélyítésére, amit élete végéig szorgalmasan és kiválóan művelt. Blunt mellett aktív levelezést folytatott WB Yeatsszel, JM Synge-gel, John Quinnel, GB Shaw-val és Seán O’Casey-vel.