Table of Contents

Title Page

© Digi-Book Magyarország Kiadó, 2023

A BURMAI LEÁNYZÓ

A VÍZRE DOBOTT KENYÉR

ÁRVÍZKOR

A BORÍTÓT A DIGI-BOOK KIADÓ TERVEZTE

Rudyard Kipling

A BIRMAI LEÁNYZÓ

fordította:
ismeretlen

BUDAÖRS, 2023

DIGI-BOOK MAGYARORSZÁG KIADÓ

www.digi-book.hu

ISBN 978-963-559-846-5 EPUB
ISBN 978-963-559-847-2 MOBI

© Digi-Book Magyarország Kiadó, 2023

A mű eredeti címe:
Burma Girl

első kiadás: 1890 körül
az elektronikus változat az 1904. évi
magyar nyelvű kiadás alapján készült

a borító Philip Adolph Klier (1845 – 1911) kézzel festett
nyomata részletének felhasználásával készült

Az e-kiadás szerzői jogi megjegyzései

Ennek az e-könyvnek a felhasználási joga kizárólag az Ön személyes használatára terjed ki. Ezt az e-könyvet nem lehet ismételt értékesítésre továbbadni, sem továbbértékesíteni; nem lehet többszörözni és tilos más személynek továbbadni! Ha szeretné ezt az e-könyvet más személyekkel is megosztani, kérjük, hogy minden további személy számára vásároljon újabb példányokat. Ha Ön úgy olvassa ezt az e-könyvet, hogy azt nem vásárolta meg, vagy nem az Ön személyes használatára lett megvásárolva, úgy kérjük, hogy küldje azt vissza a http://www.digi-book.hu címre és vásárolja meg ott saját példányát. Köszönjük, hogy tiszteletben tartja ennek a szerzőnek és kiadónak a fáradságos munkáját.

A BURMAI LEÁNYZÓ

Aki beismeri, hogy kora reggel, mikor a szobalány porol és takarít, nem szabad a szalonba lépni, annak be kell látnia azt is, hogy civilizált embereknek, akik porcelánból esznek és vizitkártyát használnak, nincs joguk a saját mértékükkel mérni egy még félig barbár országban a jogot és jogtalanságot. Csak ha fogadásukra már minden előkészület megtörtént, ha azok, akik e munkára kirendeltettek, mindennel elkészültek, akkor jöhetnek s kipakolhatják kofferjeikből az ő társadalmi levegőjüket s mindazt, ami ehhez tartozik. De ahol még nem érvényesek a királynő törvényei, ott nem okos dolog azt követelni, hogy mindenféle mesterséges rendszabályt betartsanak az emberek. Azok a férfiak, kik az erkölcsösség és az ildomosság kocsija előtt járnak s akik szélesre és egyenesre tapodják a dzsungel ösvényét, azokat nem lehet egy mértékkel mérni, mint a megállapított ranglétra szerint osztályozott hivatalnokokat.

Nemrég még néhány mérföldnyire északra Thayetmyo-tól, Iravádinál megszűnt a királynő törvényeinek kötelező ereje. Ebben a határszéli kerületben nem volt valami erős a közvélemény, de arra elég volt, hogy az embereket rendben tartsa. Mikor aztán a kormánynak eszébe jutott, hogy a királynő törvényeinek egészen Bhamo-ig és a kínai határig érvényeseknek kell lenniük, akkor kiadták az erre vonatkozó rendeleteket s azok az emberek, kik az ildomosság térfoglalásának mindig előharcosai akarnak lenni, csatlakoztak a csapatokhoz. Ezek olyan emberek voltak, akik a vizsgákon mindig megbuktak s akiknek sokkal inkább megátalkodott nézeteik voltak, semhogy a bürokratikusan kormányzott gyarmatok igazgatásában részt vehettek volna. A központi kormány tehát, amily gyorsan csak lehetséges volt, elkezdte meghozni rendeleteit és szabályait s Új-Burmából is majdnem Indiát csinált. Előbb azonban egy ideig erős emberekre volt szükség s ezek a maguk módja szerint rendezték be az életüket.

A civilizáció eme előfutárjai közé tartozott Georgie Porgie is, a kit mindenki, aki csak ismert, erős embernek tartott. Alsó-Burmában volt hivatala abban az időben, mikor a parancs jött, hogy a határokat ki kell tolni. Barátai azért hívták Georgie Porgie-nak, mert igazán sajátosan, burmai módon énekelt egy dalt, melynek első sora körülbelül így csengett: «Georgie Porgie». Aki volt valaha Burmában, bizonyára ismeri ezt a dalt, melynek ez a refrénje: «Paff, paff, paff, megy a gőzhajó!»... Georgie gyakran énekelte e dalt, bendzsóján kísérte magát s barátai ilyenkor úgy üvöltöttek az elragadtatástól, hogy benn a Teak-erdőben is meg lehetett hallani.

Mikor Felső-Burmába jött, valami különös nagy respektusa nem volt se Isten, se az emberek előtt, viszont annál jobban értett hozzá, hogy magának tekintélyt szerezzen s hogy megfeleljen azoknak a katonai és polgári feladatoknak, melyek ebben a hónapban osztályrészéül jutottak mindenkinek. Megtette kötelességét s ápolta időnként a lázbeteg katonák egy-egy csoportját, akik a dakoitok[1] üldözése közben a világnak ebbe a sarkába tévedtek. Néha maga is felkerekedett, hogy ujjaira koppintson a dakoitoknak, mert az ország ott gyulladt fel rendesen, a hol legkevésbé várták volna. Ő meglehetősen mulatságosnak találta ezt a charivárit, a dakoik azonban egy cseppet sem szórakoztak mellette. Mind a hivatalnokok, kik érintkeztek vele, azzal a meggyőződéssel búcsúztak tőle, hogy Georgie Porgie értékes erő s olyan ember, a ki magán mindig tud segíteni s e meggyőződésre támaszkodva magára hagyták őt.

Néhány hónap múlva azonban kezdte megunni ezt a magányosságot s társaság, meg finomabb élvezetek után vágyott. Akkor még alig kezdett érezhetővé válni az országban a királynő törvénye s közvélemény, mely még erősebb, mint a királynő törvénye, még egyáltalán nem volt. Azonkívül volt egy jogszokás az országban, amely a fehér embereknek megengedte, hogy a hethiták lányainak egyikét feleségül vehesse, ha megfelelő módon megfizeti. A házasságnak nem volt meg az a kötelező ereje, mint a Nikkah-nak a mohamedánoknál, de az asszony az nagyon kellemes volt.

Ha majd csapataink visszatérnek Burmából, bizonyára hoznak magukkal egy közmondást: «jó gazdaasszony, mint a burmai feleség» - s a csinos angol hölgyek csodálkozni fognak, mit jelent ez?

A Georgie Porgie állomásának közelében lévő falú főnökének volt egy csinos leánya, a ki meglátta Georgie Porgie-t s messziről megszerette. Mikor elterjedt a hír, hogy az erős kezű angol, a ki a pallisádok mögött lakik, házvezetőnőt keres, a főnök felkereste őt, hogy ő szívesen bízná rá a leányát ötszáz rúpia készpénz lefizetése mellett, ha késznek nyilatkozik, hogy az ország erkölcseihez híven részesíti őt minden tiszteletben, becsülésben, kényelemben és csinos ruhákban.

Az egyezséget megkötötték és Georgie Porgie sohasem bánta meg az esküt.

Eladdig rideg és rendetlen lakása csinossá és kényelmessé lett, óriási kiadásai felére apadtak le, őt magát pedig tisztelte és elkényeztette új lakótársa. A leányzó ült ebéd idején az asztalfőn, énekelt neki, szolgáit dologra szorította, s minden tekintetben oly kedves, szelíd, jó és bájos teremtés volt, aminőt a legnagyobb igényű legényember sem követelhetett volna magának. Azt mondják, akik ebben szakértők, hogy egyetlen rasszból sem kerülnek ki olyan jó asszonyok és ügyes gazdaasszonyok, mint a burmaiból. Mikor a harcászati vonalon a legközelebbi detachement keresztül vonult, a vezénylő hadnagy Georgie Porgie asztalánál olyan háziasszonyt talált, a kit a legnagyobb tisztelettel kellett körülvennie, olyan asszonyt, akit ugyanaz a bánásmód illetett meg, mint egy állandó és legitim feleséget. Mikor pedig másnap reggel összeszedte embereit és tovább nyomult a dzsungel belsejébe, sóvárogva gondolt vissza a pompás ebédre, s a csinos leányzóra és valóban teljes szívéből irigyelte Georgie Porgie-t. Pedig a derék férfiú odahaza el volt jegyezve egy leánnyal. Ilyenek a férfiak.

A burmai leányzó neve nem volt valami szép. De minthogy Georgie Porgie őt rögtön átkeresztelte Georginára, ez a folt elvesztette jelentőségét. Georgie Porgie nagyon kedvére valónak találta a kényelmet és az elkényeztetést, s megesküdött rá, hogy soha jobb üzletbe még nem fektetett be ötszáz rúpiát.

Három hónapi együttélés után pompás gondolata támadt. A házasság - már mint az angol házasság - mégse lehet valami kellemetlen dolog. Ha ő itt, a világ túlsó sarkán ilyen pompásan érzi magát egy burmai leányzóval, aki cigarettázik, mennyivel jobban érezné magát egy bájos angol leánnyal, aki nem cigarettázik, s aki a bendzsó helyett a zongorán játszik? Különben is vágyódott arra, hogy visszatérhessen övéihez, hogy megint hallgathassa a katonabanda játékát, s megint frakkba öltözhessék. Úgy van; bizonyára úgy: a házasság egész kellemes dolog lehet.

Esténként, mikor Georgina énekelt neki, sokat gondolkozott ezen, úgy, hogy a leány gyakran kérdezte: miért oly hallgatag, s hogy tán megbántotta-e? Mialatt gondolkodott: pipázott, s mialatt pipázott: Georginát nézte, s képzeletében átváltoztatta őt csinos, házias, kedves, mulatságos kis angol nővé, akinek erősen homlokába van fésülve a haja, s cigaretta van ajkai között - talán. De bizonyára nem olyan nagy, vastag burmai szivar, mint aminőt Georgina szív! Olyan leányt akart feleségül venni, akinek olyan szemei vannak, mint Georginának, s a legtöbb tulajdonsága is olyan, de nem mindegyik. Lehet javított kiadás is.