TOMKA JÁNOS

Erkölcsi
reziliencia

Etikai bátorság a szervezetekben
és a közösségekben

részlet

Harmat–Luther
Budapest, 2025

© Tomka János, 2025

© Harmat Kiadó, Luther Kiadó, 2025

ISBN (epub) 978 963 288 926 9

ISBN (mobi) 978 963 288 927 6

A bibliai idézeteket a Magyar Bibliatársulat revideált új fordítású Bibliájából vettük (2014).

Kérjük, hogy a szerző jogait tiszteletben tartva a könyvet ne másolja, és a mű felhasználásához kérje a kiadó engedélyét.

Köszönetnyilvánítás

Több alkalmam volt arra, hogy a készülő könyvet, illetve egyes fejezeteit egyetemistáknak és vezetői műhelyek résztvevőinek bemutassam. Hálás vagyok érdeklődésükért, nyitottságukért, javaslataikért. Köszönöm számos kollégámnak és barátomnak a megerősítést, hogy szükség van erre a kis könyvre, és a bátorítást, hogy folytassam az írást, amikor elcsüggedtem.

Köszönöm a Harmat Kiadónak és a Luther Kiadónak, hogy vállalták egy újabb könyvem megjelentetését. Köszönöm a kiadói csapat vezetőjének és munkatársainak az elkötelezett, szeretetteljes, kiemelkedő szakmai alaposságú és kreatív munkáját.

Roppant hálás vagyok Sinkáné Zombory Katalinnak, hogy újra nagy szeretettel, hihetetlen alapossággal és őszinte kritikai észrevételeivel folyamatosan gondozta a szöveget. Támogatása messze túlmutatott a szokásos szerkesztői feladatokon. Köszönöm szépen!

Tartalom

Bevezetés

1. Egészséges gondolkodás

2. Ragaszkodás az alapértékekhez

3. Az etikai üzemzavar elhárítása

4. Biblikus hivatásfelfogás

5. Szilárd jellem

6. Az aranyszabály megélése

7. Jó közösséghez való tartozás

8. Az etikátlanságba belefáradtak bátorítása

Jegyzetek

A szerzőről

Felhasznált irodalom

Bevezetés

„Aki tehát tudna jót tenni, de nem teszi:

bűne az annak.”

(Jak 4,17)

Miért nehéz a jót tenni?

A 21. század emberét komolyan fenyegeti a kiégés veszélye. Ennek számos oka van: a túlzott mértékű stressz, a magánéleti és a munkahelyi konfliktusok sorozata, a sehova se tartozás bénító érzése, a folyamatos bizonytalanság vagy a váratlan helyzetekkel való megküzdés kilátástalansága. Számos kutatás, tanulmány és könyv foglalkozik a kiégés előzményeivel, folyamatával, súlyos következményeivel és megelőzési lehetőségeivel. Éppen ezért az utóbbi időben sokat olvashatunk a rezilienciáról mint a kiégés megelőzésének jelentős eszközéről. Paul Donders definíciója szerint „a reziliencia a meglepetésekkel, változásokkal és váratlan akadályokkal való megbirkózás képessége”.1

Donders szerint a reziliencia hét összetevőből áll, ezeket nevezi rezilienciafaktoroknak: megbékélés a múlttal és érzelmi stabilitás; realista optimizmus; problémamegoldó képesség; képességek kamatoztatása; önfegyelem; tudatosság és szenvedély; egészséges kapcsolatok. Ezeknek a részképességeknek a fejlesztésére kiváló tanácsokat ad Paul Donders könyve.

Könnyű belátni, hogy a gyenge rezilienciafaktorok meglehetősen ingatag lelki ellenálló képességet eredményeznek, és reziliencia hiányában igen nehéz a jó cselekvésére is fókuszálni. Ugyanakkor felmerül a kérdés, hogy az erős rezilienciából automatikusan következik-e az erkölcsös cselekvés képessége a különböző helyzetekben. Ez a könyv amellett érvel, hogy ehhez további készségekre van szükségünk, ezeket nevezzük erkölcsi rezilienciafaktoroknak.

Az erkölcsi zűrzavar kora

Az utóbbi évtizedekben jó néhányan megkongatták a vészharangot, mert nagyon nagynak érzik a bajt az erkölcs területén. Nemcsak etikaprofesszorok, teológusok, filantrópok, szociológusok vagy társadalmi aktivisták, hanem a vezetéstudomány legkiválóbb gondolkodói is.2

Számos oka van annak, hogy az etikátlan viselkedés széles körben elterjedt korunk legkülönbözőbb típusú szervezeteiben. Röviden a legfontosabbakról.3

Először is Henry Mintzberg menedzsmentguru felhívja a figyelmet, hogy a 2008-as krízis hátterében egy roppant jelentős válság húzódik meg, mégpedig az, hogy eltűnt a közösségi tudat, vagyis az emberek nem érzik, hogy valami olyanhoz tartoznak, ami nem csak róluk szól.4 Véleménye szerint ennek eredménye az a gondatlan és nemtörődöm magatartás, elsősorban a vezetők részéről, amely térdre kényszerítette a globális gazdaságot.

Másodikként meg kell jegyeznünk, hogy a vezetők – tisztelet a kivételnek – roppant negatív példát mutatnak a kommunikációban. Kutatások kimutatták, hogy a hatalom érzése védelmet nyújt az embereknek a hazugság miatti stressz ellen, így sikeresebben csapnak be másokat. A vezetőknek lenne a feladatuk, hogy szervezetükben kialakítsák és gondozzák az őszinteség kultúráját, ezzel szemben az esetek kirívó többségében éppen ők dolgoznak leginkább a kettős erkölcs rendszerszintű felépítésén és fenntartásán.5

Harmadik ok, hogy az etika a 20. század elejétől elfelejtett tudománnyá vált.6 Pedig egészen a 19. század végéig a legkülönbözőbb egyetemek legfontosabb tárgya volt – csak akkor még erkölcsfilozófia volt a neve. Annyira fontosnak tartották, hogy általában a tanulmányok utolsó évében maga a rektor tanította, annak érdekében, hogy valódi segítséget kapjanak a hallgatók az életben való elboldoguláshoz.

Miért hagyták el az etika oktatását? A meghatározó egyetemek vezetése arra hivatkozott, hogy gazdálkodást, szervezést, menedzsmentet, műszaki tudományokat és egy sor további diszciplínát lehet technokrata módon tanítani, és nincs szükség ehhez etikai megfontolásokra. Ez óriási tévedés volt. Joel M. Podolny híres menedzsmentprofesszor szerint az üzleti iskolák általában mellőzték az etika oktatását, és ennek következményei katasztrofálisak.7 A hallgatókban nem tudott továbbfejlődni az erkölcsi érzék, ugyanis nem kaptak semmilyen támpontot arra vonatkozóan, hogy mi a jó és mi a rossz, ezért úgy érezték, ha társaik közül többen egy bizonyos módon cselekedtek, akkor rendben van, ha ők is ezt teszik.

Hogyan juthattak erre a hibás következtetésre annak ellenére, hogy – miként Tomáš Sedláček is állítja8 – a közgazdaságtan éppen az erkölcsfilozófiából nőtt ki? John Lennox világhírű oxfordi professzor szerint azért, mert a vezető egyetemek etikaprofesszorai nem tudtak megegyezni abban, hogy milyen erkölcsi alapelven nyugvó etikai rendszert oktassanak.9

Az etika oktatásának elmaradása mellett a gyakorlatban számos erkölcsileg hibás, sőt bűnös magatartás alakult ki a szervezetekben. Évekkel ezelőtt egy újságíró nekem szegezte a kérdést: mi az üzleti élet hét főbűne? A kérdés megdöbbentett, ugyanakkor örültem is neki. Megdöbbentem, mert korunkban nem illik bűnről és bűnökről beszélni, csak bűntettekről, bűncselekményekről, de örültem, mert bátor kérdésnek tartottam. Egyértelmű állítás is megfogalmazódott benne: az üzleti és a szervezeti életben igenis vannak bűnök, bűnös gyakorlatok.

Amikor elgondolkodtam a válaszon, nagy volt a kísértés, hogy a bűnök és erények értelmezésének görög–római hagyományára építő gondolkodók, például Peter Kreeft vagy Mahatma Gandhi10 hetes listáját adaptáljam az üzleti és szervezeti élet mai visszásságaira. Azt hiszem, mindnyájunknak számos példa jut eszébe, hogy a különféle bűnök milyen változatos formában jelennek meg korunk szervezeteiben. A számuk messze meghaladja a hetet, és igen nehéz lenne közülük kiválasztani a legsúlyosabbakat. Ugyanakkor nem hagyott nyugodni a kérdésfelvetés: valójában mik a szervezeti etika kulcsfontosságú problémái, dilemmái? Én személyesen azokat a jelenségeket tartom a legerkölcstelenebbeknek, amelyek első pillantásra etikusnak tűnnek, de ha megkaparjuk a felszínt, hamar kiderül, hogy tulajdonképpen az etikátlan viselkedés kifehérítésére szolgálnak. A fenti gondolatok jegyében én is összeállítottam egy szubjektív listát a menedzsment etikátlanságáról.11

1.Az üzleti etika létjogosultságának tagadása

2.Azért lenni etikusnak, mert megéri

3.Lemondás az erkölcsi ítéletalkotásról

4.A becstelenség racionalizálása

5.Az etikátlan üzleti folyamatok kiszervezése

6.A félelem kultúrájának fenntartása

7.A közösségépítés elmulasztása

Az erkölcsi reziliencia nélkülözhetetlensége

Nagyon elgondolkodtató a mottóban szereplő bibliai figyelmeztetés: „Aki tehát tudna jót tenni, de nem teszi: bűne az annak.” Ha őszinték vagyunk magunkhoz, be kell vallanunk, hogy bár sokszor tudjuk, mi lenne a helyes, és elvileg nem lenne akadálya, hogy tegyük a jót a környezetünkben, mégis képtelennek érezzük magunkat rá, ezért nem is lépünk. Azonban az idézet szerint ez bűn, vagyis céltévesztés. Minden bűnnek komoly következményei vannak. De miként tudnánk eligazodni korunk erkölcsi zűrzavarában? Ha meg is értjük, hogy mi a jó és mi a rossz, és szeretnénk a jót választani, tenni: honnan lenne bátorságunk szembeszállni a felvázolt főbűnök erejével? És mit kezdjünk korunk súlyos etikai dilemmáival? Van-e jogunk az erkölcsi ítéletalkotásra? Képesek vagyunk felvállalni az erkölcsi döntéseket? El tudjuk viselni, ha erkölcsös döntéseinkért megbüntet bennünket a környezetünk?

Ahhoz, hogy igennel tudjunk válaszolni ezekre a kérdésekre, erkölcsi rezilienciára van szükségünk. Ha nem rendelkezünk erős lelki ellenálló képességgel, akkor könnyen kiéghetünk, ha pedig nincs erkölcsi ellenálló képességünk, akkor az önmagunkkal való meghasonlás réme fenyeget bennünket. Az erkölcsi reziliencia is részképességekből áll, könyvünk hét összetevővel, erkölcsi rezilienciafaktorral foglalkozik. Ezek mindegyike abban is segítséget ad, hogy miként szállhatunk szembe egy-egy főbűnnel.

Erkölcsi ellenálló képességünk fejlesztésére mindegyikünknek szüksége van. A rossz hír, hogy ehhez kemény elszántságra és kitartó munkára van szükség. A jó hír azonban az, hogy ebben a folyamatban támaszkodhatunk a Biblia világos üzeneteire és Isten vigasztaló, bátorító erejére.

A könyv felépítése

A következőkben fejezetenként vesszük sorra a hét erkölcsi rezilienciafaktort:

1.Egészséges gondolkodás

2.Ragaszkodás az alapértékekhez

3.Az etikai üzemzavar elhárítása

4.Biblikus hivatásfelfogás

5.Szilárd jellem

6.Az aranyszabály megélése

7.Jó közösséghez való tartozás

A zárófejezet az etikátlanságba belefáradtak bátorításáról szól.

Mindegyik fejezet egy bibliai mottóval kezdődik, majd az összetevő szükségessége mögött meghúzódó főbűnt dolgozza fel, ezután az erkölcsi ellenálló képességi komponens lényegét és fejlesztési lehetőségeit ismerteti. A fejezetek mondanivalóját bibliai gondolatokkal mélyítjük el, melyek Nehémiás munkásságának egy epizódjához (Neh 5,1–13) kapcsolódnak.

A történetet érdemes egészében is elolvasni:

„Közben erősen zúgolódni kezdett a köznép és az asszonyok júdai honfitársaik ellen. Voltak, akik ezt mondták: Fiainkkal és leányainkkal együtt sokan vagyunk. Gabonát kell kapnunk, hogy ehessünk, és életben maradjunk! Voltak, akik meg ezt mondták: Zálogba kell adnunk mezőinket is, szőlőinket is, házainkat is, hogy gabonát tudjunk venni az éhínségben. Voltak olyanok is, akik ezt mondták: Mezőnkre és szőlőnkre pénzt kellett kölcsönöznünk, hogy adót fizethessünk a királynak. És bár a mi testünk épp olyan, mint honfitársainké, és a mi fiaink épp olyanok, mint az ő fiaik, mégis rabszolgáknak kell eladnunk fiainkat és leányainkat. Vannak is már így eladott leányaink, de mi tehetetlenek vagyunk, mert mezőnk és szőlőnk már a másé.

Amikor panaszukat meghallva értesültem ezekről a dolgokról, nagyon megharagudtam, és miután magamban meghánytam-vetettem a dolgot, felelősségre vontam az előkelőket meg az elöljárókat, és ezt mondtam nekik: Kiszipolyozzátok honfitársaitokat! Azután összehívtam egy nagy gyűlést az ügyükben, ahol ezt mondtam nekik: Mi tehetségünk szerint visszavásároltuk júdai honfitársainkat, akik eladták magukat a pogány népeknek. Ti pedig eladjátok honfitársaitokat, mert ők kénytelenek nekünk eladni magukat. Azok pedig hallgattak, és nem találtak szavakat.

Akkor ezt mondtam: Nem helyes, amit műveltek. Hát nem akartok istenfélő életet élni, hogy ne gyalázhassanak bennünket a pogány népek, a mi ellenségeink?! Én magam, a rokonaim és a legényeim is kölcsönöztünk nekik pénzt és gabonát; mi elengedjük nekik ezt a tartozást. Ti pedig adjátok vissza nekik még ma mezeiket, szőlőiket, olajfakertjeiket és házaikat, sőt a kölcsönadott pénznek, gabonának, bornak és olajnak a kamatát is!

Azok így feleltek: Visszaadjuk, nem követelünk tőlük semmit! Úgy teszünk, ahogyan kívánod. Ekkor összehívtam a papokat, hogy eskessék meg őket, hogy így fognak eljárni. Majd kiráztam ruhám ráncait, és ezt mondtam: Így rázzon ki Isten minden embert a házából és vagyonából, és ilyen kirázott és üres legyen mindenki, aki nem teljesíti ezt az ígéretet! Az egész gyülekezet áment mondott rá, és dicsérte az Urat. A nép pedig eszerint járt el.”12

A fejezeteket kérdések zárják, melyeket akár egyénileg, akár csoportosan, különböző közösségekben is feldolgozhatunk.

🞵🞵🞵

1.Sokszor halljuk: „Én erkölcsösen viselkednék, de a környezetem sajnos nem teszi lehetővé.” Mit gondolunk erről a hozzáállásról?

2.Szervezetünkben, közösségünkben az erkölcsi zűrzavar milyen jelenségeivel találkozunk?

3.A hét főbűn közül melyik fordul elő leggyakrabban közvetlen környezetünkben?

a.Milyen konkrét formában jelentkezik?

b.Mit kezdünk vele általában?

c.Hogyan harcolhatunk ellene?

4.„Aki tehát tudna jót tenni, de nem teszi: bűne az annak.” Egyetértünk ezzel az állítással?

a.Tesszük-e mindig a jót, amikor tudnánk?

b.Ha nem, miért nem?

c.Miként vehetjük fel a harcot ezzel a bűnnel?

1. fejezet
Egészséges gondolkodás

„…ne igazodjatok e világhoz, hanem változzatok meg értelmetek megújulásával, hogy megítélhessétek, mi az Isten akarata, mi az, ami jó, ami neki tetsző és tökéletes.”
(Róm 12,2)

Az első főbűn: az üzleti/szervezeti etika létjogosultságának tagadása

A kognitív disszonancia elmélete és saját tapasztalataink szerint ha egymásnak ellentmondó elvek és vélemények találkoznak az elménkben, az feszélyező érzést kelt bennünk. Ez a kellemetlen érzés arra ösztönöz minket, hogy változtassunk gondolkodásmódunkon, véleményükön vagy viselkedésünkön. Ez a jelenség különösen igaz az etikával kapcsolatos gondolkodásunkra. Nagyon sokat írnak manapság a káros stressz eluralkodásáról a munkahelyeken, a vállalatok hatalmas összegeket költenek a munka és a magánélet egyensúlyának helyreállítását támogató programokra, ugyanakkor alig fordítunk figyelmet arra, hogy a szervezetben megtűrt – sőt sokszor elvárt – nem etikus viselkedési formák milyen romboló hatással vannak a vezetők és a munkatársak jellemére és személyiségére.

Ahogy a 7 főbűn a menedzsmentben című tanulmányomban13 is kifejtem, napjaink robbanásszerűnek tűnő etikai érdeklődése és az etikai programok sokasága ellenére megannyian úgy vélekednek, hogy az üzleti és szervezeti élet semmiféle erkölcsi megfontolást nem tartalmazhat.14 Szerintük káros bevonni az erkölcsi kérdéseket a gazdasági döntésekbe, mert ez a másokról való önzetlen gondoskodáshoz, azaz altruizmushoz vezet. Ennek az irányzatnak a képviselői szerint az altruizmus eluralkodásának a gazdasági ellehetetlenülés a következménye.

Vannak olyanok is, akik nem a fenti indoklással tagadják az etikai megfontolások szükségességét a menedzsmentben, hanem félreértik a kiváló menedzsmentgondolkodók tézisét, miszerint csak egyféle etika van, tehát az üzleti etika fogalma nem létezik. A „félremagyarázók” nem sokat foglalkoznak azzal, hogy mélyebben elemezzék és megértsék az általuk is nagyra tartott szerzők állításait alátámasztó érveléseket. Az egyféle etika mellett érvelő John C. Maxwell például megállapítja, hogy az emberek általában különböző erkölcsi normarendszereket igyekeznek alkalmazni életük különböző területeire, ami könnyen meghasonláshoz vezet bennük.15 Peter F. Drucker azért tartja veszélyesnek, hogy különböző etikai kódexeket dolgozzunk ki az egyes szektorokra és szakmai területekre, mert ezek azt sugallják, hogy más és más viselkedési szabályrendszer vonatkozik a bankárokra és a köztisztviselőkre, a menedzserekre és a coachokra, az orvosokra és a jogászokra vagy éppen a vezetőkre és a beosztottakra – a sort hosszan folytathatnánk.16 Ezek a szerzők azonban sosem kérdőjelezték meg, hogy az etikára az üzleti életben is szükség van.

A szervezeti etika szükségességének nyílt vagy burkolt tagadása több okból is veszélyes. Először is azért, mert felmentést ad: nem kötelező figyelembe venni a munkahelyi döntések etikai aspektusát. Még súlyosabb probléma, hogy ez a fajta gondolkodásmód lemond a szervezetek erkölcsi javításának igényéről is. Harmadszor fontos kihangsúlyozni, hogy lehetetlen helyreállítani az intézményekbe vetett bizalmat, ha maguk a vezetők sem törekednek kitartóan az etikai szempontból is fenntartható szervezetek létrehozására. Végül azt se felejtsük el, hogy egy egyetemes elveken alapuló, ugyanakkor a munkahelyi világ erkölcsi zűrzavarában iránytűként szolgáló üzleti etika nélkül kielégítetlenül marad az emberi élet egyik alapszükséglete, melyet Németh Dávid pasztorálpszichológia-professzor az erkölcsi orientáció szükségletének nevez.17

Gondolkodásmódunk megváltozása

A kognitív disszonancia minden ember életében jelen van. Sokszor valóban eltorzítja gondolkodásmódunkat, elveinkkel ellentétes módon változtatja meg véleményünket, és viselkedésünket is károsan befolyásolhatja. Különösen veszélyes, hogy még a jóról és a rosszról alkotott fogalmainkat is deformálhatja.

Roger Shattuck, az egyik legismertebb amerikai irodalomtörténész a rossz négy fajtáját említi.18 Természetes rossznak nevezi az olyan elemi csapásokat, amelyek bármelyikünkre lesújthatnak, és nemigen tudunk ellenük védekezni. Az erkölcsi rossz körébe tartoznak az emberek olyan tudatos cselekedetei, amelyek másoknak ártanak vagy másokat kihasználnak. Az ilyen tettek – legalábbis elvileg – elítélhetők, büntethetők, de megbánhatók, sőt meg is bocsáthatók. A radikális rossz nem más, mint az egyénekbe, illetve a társadalomba mélyen beépült, mindent átszövő erkölcstelen viselkedés. Számos példát látunk erre a történelemben. A metafizikai rossz Shattuck véleménye szerint az erkölcsi és a radikális rossz iránti jóváhagyó magatartás. A rossz emberi megnyilvánulásait ez a hozzáállás sorsszerűnek tekinti, és ezzel a természetes rossz kategóriájába sorolja át. A metafizikai rossz azért különösen veszélyes, mert alapvetően cinikus, értelmetlennek tart minden olyan cselekedetet, ami az erkölcsi vagy radikális rosszat különböző eszközökkel meg akarja fékezni. Így gyakorlatilag hatályon kívül helyez minden jóra való törekvést.

A cinikus gondolkodásmódból cinikus viselkedés következik. Az emberben általában ott van a vágy, hogy kitörhessen a cinizmus csapdájából, de ehhez nincs ereje. A bibliai mottónk azonban változásra szólít fel: „…ne igazodjatok e világhoz, hanem változzatok meg értelmetek megújulásával, hogy megítélhessétek, mi az Isten akarata, mi az, ami jó, ami neki tetsző és tökéletes.” Az idézet szerint a változásnak két alapvető feltétele van. Először is: ne igazodjunk a kultúrában általában elterjedt gondolkodásmódhoz. Ez azt jelenti, hogy határozott nemet mondunk az ilyen kijelentésekre: „mindenki így csinálja”; „jó lenne másképpen csinálni, de hát ilyen az emberi természet”; „becsületes gondolkodásmóddal nem lehet boldogulni az életben”.

Másodszor: meg kell újulnia az értelmünknek, vagyis a gondolkodásmódunknak. Az újszövetségi görög nyelvben itt a metanoia szó szerepel, melynek jelentése: megtérés, vagyis a gondolkodásmód és a megértés mély, belső átalakulása, megváltozása. A megtérés folyamata a gyakorlatban azt jelenti, hogy az ember azzal a szándékkal fordul Isten felé, hogy akaratának engedelmeskedjen. A rossz hír, hogy a radikális megtérés nagyon erős belső küzdelemmel jár, mert az Istenhez fordulás egyben a bennünk lévő rossztól, a bűntől való elfordulást, valódi bűnbánatot jelent. A jó hír viszont, hogy a valódi megtérésben nem vagyunk egyedül, hanem Isten hív erre bennünket, és biztosan számíthatunk Jézus Krisztus irgalmas mellénk állására, szerető oltalmára és bátorítására.

A leggyakoribb erkölcsi érvelési módok

A helyes gondolkodáshoz annak megértése is hozzátartozik, hogy az emberek milyen módokon érvelnek erkölcsi dilemmákkal, problémákkal kapcsolatban – még ha ennek nincsenek is tudatában. Ezeket az érvelési módokat etikai rendszereknek is nevezik, amelyek különböző erkölcsi alapelvekre épülnek.

Scott B. Rae professzor szerint a napjainkban leginkább elterjedt etikai rendszerek és azok alapelvei:19

• etikai egoizmus: egy tett erkölcsösségét az egyén önérdeke határozza meg;

• utilitarizmus: erkölcsös döntés az, amely a legnagyobb jót biztosítja a legtöbb ember számára, vagy olyan cselekedet, amely több kedvező, mint káros következménnyel jár;

• deontológiai etikák: a cselekedetek lényegileg jók vagy rosszak; az erkölcsöt meghatározó elvek forrása többféle lehet, például isteni parancs, természeti törvény, etikai racionalizmus;

• emotivizmus: az erkölcsi vélemények tényeknek álcázott kijelentések;

• relativizmus: nem léteznek objektív és egyetemes erkölcsi elvek, amelyek valamennyi kultúrában, korszakban és emberre kötelező érvényűek;

• erényelmélet: alapvető kijelentései az erkölcsi cselekvőre vonatkoznak (és nem az általa végzett cselekvésre).

A különböző erkölcsi érvelési módok megismerése nélkül végeláthatatlan vitába keveredhetünk olyan emberekkel, akik más rendszerekben gondolkodnak, mint mi. Ez nem azt jelenti, hogy kritikátlanul megkíséreljünk elfogadni egymásnak homlokegyenest ellentmondó rendszereket és a saját meggyőződésünkkel ellentétes erkölcsi elveket. Ezek az ismeretek másokat elfogadó, ugyanakkor termékeny vitákhoz vezethetnek.

Az erkölcsi döntések keretrendszere

Kiadja

Harmat Kiadó

1113 Budapest,
Karolina út 62.

Telefon/fax: (1) 466-9896

harmat@harmat.hu

www.harmat.hu

Luther Kiadó

1085 Budapest,
Üllői út 24.

Telefon: (1) 317-5478

kiado@lutheran.hu

www.lutherkiado.hu

Felelős kiadó: Herjeczki Kornél és Antal Bálint

Felelős szerkesztő: Sinkáné Zombory Katalin

Borítóterv, tördelés: Lente István

Műszaki vezető: Bernhardt Péter

Elektronikus változat: Ambrose Montanus

Felhasznált betűtípusok

Alegreya Sans – SIL Open Font License

Noto Sans Symbols 2 – SIL Open Font License

Noto Serif – Apache License 2.0