HÉTKÖZNAPI EMLÉKEK HAMVAS BÉLÁRÓL

Hamvas Béla, az ember.

B. Molnár Márta

2022

Underground Kiadó Kft.

www.undergroundkiado.hu

Minden jog fenntartva!

OLVASÓ MEGSZÓLÍTÁS:

Kedves Olvasó!

Szeretettel ajánlom a könyvet, minden korosztálynak.

HAMVAS BÉLÁT, a Géniuszt, – nem kell bemutatni. Nincs is szándékomban, én, – HAMVAS

BÉLÁT, a végtelenül egyszerű embert szeretném bemutatni Önöknek.

B. Molnár Márta:

Hamvas Béla, az ember.

Hamvas Béla születésének 120.-ik évfordulója volt 2017 márc. 23.-án. Egyike vagyok a nagyon keveseknek, akik még személyesen ismerhették Őt.

Erről szól a történet, amelyet 15 évvel ezelőtt írtam le, Béla bácsi születésnapjára.

Bp. 2022 06 22

B.Molnár Márta

Laudato Si..... (Áldott légy!)

Hamvas Béla:

„Megértettem, hogy a Nagy Út nem rejtélyes. Nincs benne semmi titok, nem nehéz, nem homályos, nem bonyolult. Mindössze ennyi: az Úton járni.

Az Úton járni pedig annyi, mint tisztának lenni, jót akarónak, nem elfogultnak, nem szenvedélyesnek, hanem egyszerűnek, nyugodtnak, békésnek, értelmesnek.

Ez a legkönnyebb, mert ez, az Ég és Föld örök törvényeivel egybehangzik.”

“ A nagy Útban nincsen semmi rejtély. Az Ég hatása: jónak lenni, a föld hatása a bőség. Az ember hatása a rend. Mindenkinek csak egyetlen dologra van szüksége, igazan élni.“

Hamvas Béla:

,,Mert amikor bennünket elküldtek, – az útra bocsátó hatalom így szólt: Rád bízok minden embert külön, kivétel nélkül mindenkit, segíts, adj enni, adj ruhát, mindenkire vigyázz úgy, mint magadra, és ne hagyd a sötétségben elmerülni.

Amit szerzel, amit elérsz, amit tudsz, amit átélsz, osszad meg.

Az egész világ a tiéd.

Szabad vagy a kövektől az éterig.

Ismerd meg, hódítsd meg, senki sem tiltja, de jaj neked, ha magadnak tartod.

Elbocsátalak téged is, mint mindenkit – felelős vagy minden emberért, aki veled él, s el kell számolnod minden fillérrel, amit magadra költesz, minden örömmel, amit magadba zártál, s minden boldog pillanattal, amit magadnak tartottál meg.

Most eredj és élj, mert a világ a tiéd!''

B. Molnár Márta:

Hamvas Béla, az ember.

Hamvas Béla születésének 120.-ik évfordulója volt 2017 márc. 23.-án. Egyike vagyok a nagyon keveseknek, akik még személyesen ismerhették Őt.

Erről szól a történet, amelyet 15 évvel ezelőtt írtam le, Béla bácsi születésnapjára.

Bp. 2022 06 22

B.Molnár Márta

HAMVAS BÉLA: – BOLDOGSÁG...

„A boldogség, az Első Lélek legelső érzése, – a boldogság az első tudat, az első emlék, az első

tapasztalat, az első gondolat, ez az Első Világ és Első Élet ami benne lüktet a fákban és kövekben. Ez az Első Érzés, amin a világ nyugszik, mint az őskőzeten a föld.

A Boldogság, a világ első érzése, amivel a nemlétből felébredt életet fogadja.“

HÉTKÖZNAPI EMLÉKEK, HAMVAS BÉLÁRÓL I. rész Hamvas Béla, nekem, nem volt a Barátom.

Csupán csak, egy ideig a közelében lehettem, – s mint körülötte annyian, láttam a ragyogását, és szebb, gazdagabb lett tőle az életem.

Mintha egy csillag tévedt volna közénk, aki magával hozta a földre fényét, és melegét.

Béla bácsi sugárzott.

Nem ismertem Hamvas Bélát, a filozófust, az írót. És nem ismerem ma sem. Alig pár könyvet olvastam tőle eddig, de a mulasztásomat, – ha Isten engedi, – szándékomban áll pótolni.

Ismertem viszont Hamvas Bélát, – az embert.

Ismertem egy kis részt, az életéből: – a munkáját, a szokásait, reakcióit, sajátos humorát.

És, – ismertem a hétköznapjait.

Emlékszem a kezére, a hangjára, – a csodaszép szemére, amelyben barnás-arany pöttyök bújkáltak, és csillogtak, amikor nevetett.

Emlékszem a bozontos, sűrű, kissé „kormos-szürke“ szemöldökére is, amibe már sok ősz szál vegyült.

Érdekes módon, – Béla bácsi füle, kissé szokatlan formájú volt. Pont olyan hegyes, mint a tündéreké.

Emlékszem Béla bácsi tekintetére, hajára, – a szép egyenes tartására, – és emlékszem a mosolyára.

Azt mondják:

"Egy különleges emberrel találkozni, akit tisztelsz, – egy pillanat műve, – megszeretni, egy nap elég, – elfelejtéséhez azonban, – egy élet is kevés. "

Hamvas Béla, – különleges ember volt.

Hamvas Béla, – ezt írják az irodalomtörténészek, – ( de pontatlanul,) – hogy 1962 – ben került Inotáról, – én pedig biztosan tudom, hogy korábban, és Tiszapalkonyáról, – a Bokodi Hőerőmű

építkezéshez.

Azt gondolom azonban, hogy a korábbi „mozgásait“ – egész pontosan, ma már talán nem is lehet tudni, mert hosszabb – rövidebb kiküldetéseket majdnem mindenki kapott más Kirendeltségekre is, –

és nem biztos, hogy a mozgásokat, az adminisztráció pontosan követte.

Hogy Inotán, az Április 4 Gépgyár alkalmazásában milyen munkát végzett Béla bácsi, – mitől és meddig, – azt nem tudom. Soha nem beszélt róla.

Az Erőmű Beruházási Vállalatnál azonban, mindhárom munkahelyén, raktárosként dolgozott, nem

pedig beton-tologató segédmunkásként, – ezt pontosan és biztosan tudom.

Több helyen olvastam, – igencsak laza és pontatlan megfogalmazásban, hogy beosztása raktári segédmunkás volt.

Ez, így, – kereken kijelenthetem, – nem igaz. Egyfajta, – "De ja Vu " érzés kerít hatalmába, ha erről olvasok.

A háború után, nagyon sokáig, az önéletrajzokban, – mindenkinek " mosónő " volt az édesanyja, –

József Attila után, szabadon, – vagy édesapja , – "nincstelen, szegény paraszt " –

Egyfajta részvétet kívántak ébreszteni így, ezzel, az emberben.

Nyilván, ugyanilyen okból maradt Hamvas Béla 13 – 20 esztendőn keresztül – betontologató "

segédmunkás " – az Erőmű Beruházási Vállalatnál.

Pedig meglehet, hogy csak fél évig volt az, az Április 4 Gépgyárnál, – vagy még addig sem.

Sokáig nem ismertem az Inotán, és Tiszapalkonyán töltött éveit, az ottani munkáját, és beosztását.

Később azonban már pontosan tudtam, – korábbi munkatársaitól, – hogy raktáros volt ott is, – és nem beton-tologató...-

Azt is biztosan tudom, hogy Bokodon raktárvezető volt, – saját külön raktári segédmunkásokkal. –

De volt gondnok, és szállásgondnok is, átmenetileg, – segédmunkás azonban, tudomásom szerint az ERBE-nél nem volt, soha.

Hamvas Béla, – aki nekem Béla bácsi volt, – Bokodon dolgozott, egészen 1964. – ig, a nyugdíjazásáig.

Ez alatt az idő alatt dolgoztam együtt vele, – mint anyagkönyvelő.

Íróasztalaink, alig pár méterre álltak egymástól. Ez azonban, sajnos nem azt jelentette, hogy mindennap, folyamatosan, és szünet nélkül együtt dolgoztunk.

Béla bácsi is kapott időnként más tennivalót, – én pedig, " bújtatott státus " – ban, – hol a bérelszámolóban, hol pedig az admin. vez. mellett dolgoztam. Vagy éppen hetekig, Budaőrsön a központi raktárban.

Huszonéves voltam akkor, – Béla bácsi pedig elmúlt 60 éves. Apám-korú volt, és nagyon felnéztem rá.

Amikor megismertem, – a nyílt mosolyával, és a tiszta tekintetével, azonnal a szívembe fogadtam Őt.

A köztünk kialakult kapcsolat, kedves kapcsolat volt. Amolyan: – "Csókolom Béla bácsi, hogy tetszik ma lenni?", – a teljesen megszokott és munkahelyen elfogadott, – "Hogy van ma, Hamvas szaktárs?" – helyett.

Mindig „Csókolom Béla bácsi...“ – val köszöntöttem, és köszöntem neki. Persze, nemcsak én, – aki közeli ismerős volt a nők között, mind így köszönt neki. Így köszönt Szűcs Erzsike, Főnökünk 35-40

év körüli titkárnője is.

Neki is, nekem is, és sok másnak még, – Hamvas Béla, – tényleg Béla bácsi volt.

Ezért, előre is elnézést kérek, – hogy becsúszik emlékeimbe a " Béla bácsi", – de, így gondolok rá, ma is!...- Hamvas Béla helyett.

Nekem azonban, erre a megszólításra, felhatalmazásom volt. Személyesen, Tőle.

Akkor is, – és így, visszanézve is, – azt gondolom, hogy jól megvoltunk.

Olyan családból jöttem, ahol hagyománya volt a becsületnek, tisztességnek, és hitele volt az adott szónak.

Olyan családban nőttem fel, ahol szerettük egymást, figyeltünk egymásra, törődtünk egymással, és törődtünk a környezetünkben élőkkel is.

Tiszteltük az időseket.

Sváb Nagyapám, – fiatalon halt meg spanyol influenzában, – a halálos ágyán, így köszönt el a 7

kislányától:

– "...szeressétek egymást,...jó emberek legyetek. Koldus, kenyér nélkül, – rászoruló, jó szó nélkül, a házatoktól soha el ne menjen "...-

A hét kislány közül a legnagyobbik, – akkor 14 éves , – volt az Édesanyám. Ő, ezt hozta magával a szülői házból, – és ezt adta tovább.

Én is magammal vittem az otthonom szokásait, szellemét és értékrendjét. Mindenhová. Bokodra is.

Így, ha nem is tudtam, hogy ki volt Hamvas Béla, – biztos vagyok benne, hogy nem nehezítettem meg az életét.

Bokod...-

Bokod bizony, egészen más volt, mint ahogy azt Hamvas Béla életrajzírói elképzelték, – és leírták.

Nem volt igaz, – hogy "szörnyű munkásszálláson ", – "pici és rendetlen szobában ", – " hajnalban, meg késő este ", – és "lopva ", – meg , – "az íróasztalfiókban ", – írta csodálatos műveit. –

Gyanítom, – hogy Inota és Tiszapalkonya esetében sem lehetett ez igaz, – mert ha ott valóban raktári segédmunkásként dolgozott, akkor bizony íróasztala sem volt.

Ha pedig nem volt, akkor milyen fiókban tudott, "lopva ", írni, "hajnalonta "?...-

Talán, – folyton magával cipelt egy fiókot, hogy abban "lopva" írhasson?

Ha, mégiscsak volt íróasztala, – akkor pedig, nem volt raktári segédmunkás.

Az építkezéseken, – sehol! – egyetlen segédmunkásnak sem volt íróasztala. De, miért is kellett volna?

Ide kívánkozik, az alábbi idézet :

"Hamvas, mint tudjuk élete legtermékenyebb időszakában, vagy 20 éven keresztül, legfeljebb Budapestre utazhatott kéthetente meglátogatni a feleségét, kicserélni az egyáltalán hozzáférhető

könyveket, azután vissza a lármás, koszos, őrült erőműépítkezésekre, ahol hajnalonta írhatott csak pár órát. "

Megdöbbentö az életrajzíró tájékozatlansága, és pontatlansága! Megállapításai pedig, felületesek, elnagyoltak, és alaptalanok!

Több helyen is szóba került, hogy Hamvas Béla 13 évet dolgozott az Erőmű Beruházási Vállalatnál, tehát, csak a szerző tudhatja pontosan, hogy Hamvas Béla hogyan tudott "visszautazni ", 20 éven keresztül!, a mellesleg: „fokozottan és féltve őrzött!" – lármás, koszos, őrült erőműépítkezésekre ", ahol ugye, egyébként, pedig „csak“ 13 évet dolgozott!?! -

Nem írja le viszont, hogy hogyan "fogadták" a, -...szigorúan védett! Erőműépítkezéseken, 7 éven keresztül! – Ott, ahol ugye, nem is dolgozott!

Gondolom, – csodálkozva....-

És, – azt sem írja le a szerző, hogy minek ment oda Hamvas Béla? – ha nem ott dolgozott? –

,,Hogy írni tudjon? -...méghozzá lopva, és hajnalonta?“....-

Nagyon nehéz, és szomorú éveket élhetett át. Nem volt az Őt megillető helyen. Ez, – igaz. Ez tény.