Morvai L. Daniel

Horzsolások

Jelen könyvet, illetve annak részeit a szerző előzetes írásos engedélye nélkül tilos reprodukálni, adatrögzítő rendszerben tárolni, bármilyen formában, vagy eszközzel – elektronikus, vagy más módon közölni!

Copyright © Morvai L. Daniel

All right reserved!

Minden jog fenntartva!

Elérhetőség:

agendakiado@gmail.com

https://www.agendakiado.com

ISBN EPUB: 978-615-6365-38-5

Ágenda Kiadó

Debrecen, 2022

1

Félhomályos, hűs szobában

Színes fények folyama

Lüktető, halk zene száll,

Mint szívverésnek hányada

Kezem sikolt, belsőm feszül,

Nem múlik a fájdalom

Miért kínoz? Miért nem enged?

Elmondani nem tudom

Elmém ködös, szemem üres,

Tükrözi a fényeket

Képzeletem a falakra

Képzel képzelt lényeket

Száraz ajkam hideg sörért

Sóvárogva epedne

Innom viszont tiszta fejjel

Máshogy nem is lehetne

Tehetetlen vereségben

Beveszek egy pirulát

Aggodalmam, szenvedésem

Ürességbe fordul át.

2

Rusnya képű, gonosz szörnyek

Bújnak meg a vadonban,

Hogy lencsevégre kapjad őket,

Nem engedik azonban.

Csúsznak, másznak, kaparásznak,

Rágódnak a testeken,

Nem meglepő, hogy a vadon

Fáin gyümölcs nem terem.

Sötét árnyként settenkednek,

Törik le az ágakat,

Ami gyümölcs megmenekül,

Nem biztos, hogy megmarad.

Időnként, hogy kínozzanak,

Felveszik az alakom.

Én vagyok ők, vagy ők én?

Mostanra már nem tudom.

Néha-néha megtorpanok,

Gondolkodom, merengem.

Más helyen is vannak szörnyek,

Vagy csak az én fejemben?

3

Ütöm az ütemet,

Remeg a levegő,

Hangokat kever

Nekünk a keverő.

Ritmikus rítusban

Mozog a hústömeg,

Szeszszagú szinkronban

Van ifjú és öreg.

Sok fényes villanás,

Vakító látomás,

Rezgő rémség hangja száll,

Átok vagy áldomás?

Éjszaka lényei

Zaklatnak szüntelen,

Bűnösök forgataga

Nem élhet bűntelen.

Pásztorok órája

Köszönt a birkákra,

Bamba bárányszemekkel

Bámulnak egymásra.

Szüntelen szólamok

Szaggatják szívemet,

Folyékony rémálomban

Nyugtom már nem lehet.

4

Lelkemet tompító tüzes ital

Járja át testemet,

Tekintete keserű,

De elcsábít engemet.

Mámoros kókadtság

Fedi el sebeim,

Forró bizsergés

Hatja át kezeim.

Gondolatok sora

Repül át fejemen,

Mint megrohadt alma, mi

Megcsavart fán terem.

Darabok hullanak,

Foszlik az értelem,

Magányos hajós vagyok

Végtelen tengeren.

Halovány szellemem

Áttör a gátakon,

Képzelet? Valóság?

Őszintén nem tudom.

Szétfoszlok, eltűnök,

Semmivé mállok szét,

Üresség egészem,

Nincs benne már érték.

5

Tetemes fenevad

Terpeszkedik rajtam,

Azt, hogy reám nehezedjék

Én voltam, ki hagytam.

Megszoktam már súlyát,

Csontom alig ropog,

Lakmározik rajtam,

Szívem épphogy dobog.

Belém döfi mocskos mérgét,

Szétárad a testemben,

Gyenge lelkem akaratlan

Feketére festettem.

Néma jajszóm válasz nélkül

Visszhangzik a fejemben,

Mint téveszmés, megtört ember

Hangja üres teremben.

6

Sebemben kanalak,

Szürcsölik véremet,

Körötte emlékek,

Mint éhes vérebek.

Szenvedek, szenvedek,

De nem tudom miért,

Ily néma kínzáshoz

Mond hát meg: Ki ért?

Fájdalmam elnyomom,

Kötözöm, elfedem,

Húsba maró éles karma

Nem dob a helyzeten.

Börtöne megkopott,

Ismeri centire,

Egy darabig elzártam őt,

De vajon mennyire?

Magányában elkezd

Egy ismerős dallamot,

Mit törött lelkem már

Rongyosra hallgatott.

7

Félig átsült térdkalácsok

Hevernek a parlagon,

Nem is tudom mit várok

Annyira a hajnalon.

Szende testek öntudatlan

Békességben fekszenek,

Sötét fedte, ernyedt testük

Időnként még reszketeg.

Fáradt szemem, gyönge testem

Az asztalra rátapad,

De nincs oly bárány, ki elveszhet

Eme pásztor szív alatt.

8

Bámulok a messzeségbe,

Tekintetem vaksötét,

Hűvös szellő szeli bőröm,

Nézelődöm szerteszét.

Színpamacsok kavalkádja

Kavarog itt előttem,

Szemem néz, de nem lát,

Pillantásom erőtlen.

Ezer apró élethullám

Akad meg a fülemen,

Csak húsz perce vagyok még itt,

De elültem az ülepem.

Szelíd kicsiny napsugárka

Csiklandozza karomat,

Néhány percre elfelejtem

Zsibbadozó faromat.

9

Tudod, hogy nem szabad,

Viszont nem érdekel,

Józan eszed könyörögve

A földön térdepel.

Ránézel szelíden,

Szánakozó mosoly arcod,

A lovak közé csapsz lazán,