KARINTHY FRIGYES

ÍGY ÍRTOK TI

IRODALMI KARIKATÚRÁK

Szerkesztő:

Varsányi Gergely

Borító:

Árvai Annamária

Kiadó: Pályázatfigyelés Kft.

Felelős kiadó a Kft. ügyvezető igazgatója

Hajmáskér, 2021

ISBN: 978-615-6377-00-5

Greenlight Könyvek

www.greenlightpalyazatok.hu

TARTALOM

I.
MAGYAR ANTOLÓGIA

Ady Endre, a nacionalista

Babits Mihály, a klasszikus

Kosztolányi Dezső, a szimbolista

Kemény Simon, a drágakőmíves

Szabolcska Mihály, az egyszerü

Szép Ernő, a naiv

Tóth Árpád, a finom

Gellért Oszkár, a familiáris

Gábor Andor, a cinikus

Kaffka Margit, a differenciált

Füst Milán, a zord

Petőfi Sándor, a petőfi

Magyar kabaré

II.
MAGYAR PRÓZA

Herczeg Ferencz, az előkelő

Bródy Sándor, a meleg

Molnár Ferenc, a gyermekismerő

Molnár Ferenc, a drámairó

Móricz Zsigmond, a tősgyökeres

Szomory Dezső, a raffinált

Szász Zoltán, az emancipált

Erdős Renée, a viharos

Pósa Lajos, a gyermeteg

Eötvös Károly, az adomázó

Mikszáth Kálmán, a zamatos

Szomaházy István, a népszerü

Pekár Gyula, a tudományos

Magyar képkritika

Magyar ujságirás

III.
KÜLFÖLDI PRÓZA

Wilde Oszkár, a hedonista

Ohnet György, a lélekbúvár

Ibsen Henrik, a ködös

Zola Emil, a realista

Rostand Ödön, a ragyogó

Arcübasev, a modern

Bernstein Henrik, a hatásos

Kneipp Sebestyén, a józan

IV.
OPTIMISTÁK
(Néhány szatira)

1. A kályha mindenkihez meleg

2. Na végre egy egészen könnyü kis futó viszonyt fogok kötni...

3. A szerelem az élet illatos virága, mely mint egy kifeslett bimbó...

4. Buxbaumné, a fa

5. A tanulság

6. Május

7. Együgyü mese

Előszó az első kiadáshoz

Célozni tanulnak a katonák egy káplár vezetése mellett. Nem valami fényesen megy a dolog. A káplár dühösen szidja regrutáit, aztán kikapja a puskát egyiknek a kezéből, mikor épen megint elhibázta.

- Szamarak, - kiabál a káplár, - tudtok ti lőni! Adjátok ide azt a puskát! Ide nézzetek!

Céloz és hetykén lő. De nem talál. Egy percre zavarba jön. Aztán mérgesen rámordul az egyik katonára:

- Igy lőssz te!

Megint céloz. Nem talál. Egy másikhoz fordul:

- Igy lőssz te!

És igy tovább. Végre kilencedszer talál. Mellére üt:

- És igy lövök én!

*

A kilencedik lövés még késik. A káplár keze még reszket, de szemei egy árnyalattal talán már tisztábban látják a célt.

K. F.

I.

MAGYAR ANTOLÓGIA

HADY ENDRE

Moslék-ország

(Megjelent német és francia forditásban is)

Jött értem a fekete hajó
Jött értem fekete vizen.
Álom-királyfit, vitt tova vitt
Moslék-országnak mentiben -
Fekete hajó, fekete vizen.

Moslék-ország, hajh, cudar ország,
Hajh, Hortobágy, zsir-szivü rém;
Hajh, Átok-város, Redves-ugar:
Piszok hazám, mit kapaszkodsz belém?
Fekete vizeken jöttem én.

Vagyok a nyugati sirály -:
De magyarnak köpött ki a föld
Moslék-ország a nyakamon ül
Engemet Moslék-ország örökölt:
Nyöszörög a hájszagu föld.

Már nem megyek el, fekete hajó
Moslék-ország hagy’ örülj, szegény!
Laza ferdinen, laza ferdinen
Fekete vizen, fekete legény,
Hajh, kutyafáját, szomoru legény.

Leköpöm a multat

Leköpöm a multat
A lélek-pókot, a cudart,
Leköpöm a lelkemet is,
Mert visszanyihog a multba.

Én vagyok Málé király
Én vagyok Málé király
Holdfényes, szelid arcom
Belelobog a nagy éjbe.

A Törpe-fejüek

Nem dolgozni jöttem ide
Nem dolgozni jöttem ide
Törpe-fejü, mit akarsz tőlem?

Nehéz munka az enyém
Nehéz munka az enyém
Mi vagyunk az Uj Undokak.

De jött hozzám egy törpe
De jött hozzám egy törpe
S kérdezte, mit akarok?

»Ti vagytok az Uj Undokak
Ti vagytok az Uj Undokak
Menjetek dolgozni ti is.«

Felgerjedt szittya vérem
Felgerjedt szittya vérem
S rászóltam Törpe-fejüre:

»Hát maga megbolondult,
Hát maga megbolondult,
Hogy mindent kétszer mond, kétszer mond?

BABITS BIHÁLY[1]

(Született Szegszárdon: néhány nappal születése előtt ugyanis titkos figyelmeztetéssel rávette édesanyját, hogy utazzék Szegszárdra, nehogy »Szegszárdon Születtem, Szinésznőt Szerettem« cimü leendő versében az alliterációt elrontsák. Már hatéves korában egészen fejlett nyelvezete volt: az iskolában félkézzel harminczezer olyan magyar szót tudott fölemelni, ami »B«-vel kezdődik, mig iskolatársainak a fáradtságtól már kilógott a nyelvezete. A fogarasi elemei és a verseci főgimnázium nyolc osztálya jártak beléje, azonkivül nála végzett a budapesti tudományegyetem filológiai fakultása. Majd a technikára került, ahol több szabadalmat nyert, ujfajta aluminium ige-kötők-, szó-csavarok- és kettősfedelü mondatszerkezetekre, melyek Edisonnak »A modern verstechnika vivmányai és a villamos nagyanyacsavar« cimü munkájában is fölemlitvék. Nyersei nyőleg a Nyugatnál nyelentek meg: legutolsó kötete a »Főtisztelendő ur, kérem, az esti takarmány-szállitás minden valószinüség szerint megérkezik« cimü, hosszu feltünést keltett.)

A Klasszikus Gyomorgörcsök ciklusból

Futurum Exactum

Plutó e torzót márványból szoborta
Ó torzók torza, bőrző Dunakorzó
Ó korzók korza, őrző dunnaorzó
Mint ferde torta és megint retorta.

De Afrikában fú az ántipasszát
És négerek masszálnak pántlimasszát
És ott az ég oly régi, égi méla.

S tán pápuákok pengetnek poros fát
S nem lesz Nyugat már, sem Fenyő, sem Osvát
S még él Balázs, még él a méla Béla.

Antik szerelem

„S megint előlről...”

A szeretőm fiús, görög leány,
Lányos, török fiu, ki egykor élt,
Ahol tajtékot Aagis öble hány.

És Athenben született auzgewélt,
De most közöttünk jár, bár ő egy antik,
Kihez ma lelkem esdve igy beszélt:

»Ó kancsók kincse, ó görög romantik,
Orsók korsója, drágamivü borsó,
Akit szeretnek Bélák és a Bandik.

»Te tarfejü, tritóni, tarka torzó,
Dús, dőre dátum és dalos dativusz,
Post, penes, pone, praeter, ablativusz.

»Ki bún borongva, barna, bús bajuszszal,
Beteg bolyongó, béna bink balán...
És szólt a lány, gradus genitivusszal:

»Mi, hát nekem bajuszom van talán?«
S én szólék: Ó, kegyed mély mivü marha,
Ezt mondtam csak a széphangzás mián.

»De hogyha ezt nem érti, drága mirrha,
Egymáshoz nincs közünk, se végre mátul,
Kegyed nem készült, aztán hol az irka?

»Az ember végre még sincs csupa fábul,
Kegyed nem tudja, mi az asszonánc?
Eriggyen, mert rugok beléje hátul. -

(S megint előlről.)

Dana Idák[2]

Lent a lenső lélekuton {Hádesz öblén, [hol a lélek élet - állott (élet - állott, mint az állat) s aspodélosz illatokkal] öblögetve, ablakokba} ablakokba öblögetve, öblögekbe ablakogva és makogva és mekegve.

És mekegve és magokva mélybe, lent az éjbe, hol a kéjbe Ötven asszony, logarithmus ötven asszony és emelve és kivonva, négyzetekre köbgyökökre, ötven asszony, hetven asszony, százhuszonhét bűnös asszony, ötven órjás amphorába, asfodélosz ötven asszony = bünös asszony, mennyi jött ki, mennyi jött ki

Százkilencven bünös asszony, óriási amphorába rába, rába, majd mekegve, (log) majd makogva, mindörökre, mindhiába, (mert hiába [mind hiába] töltögetve, öblögetve) öblögetve ablakokba, ablagokva, és makogva, öblögekbe^2 és mekegve és mekegve és makogva meg, fogjanak meg...

(Megfogják.)

TROMBOLÁNYI DEZSŐ

I.

(Született Harsonán, mint »A Hét« belső munkatársa, szerdán, lapzárta előtt két nappal. Még idejekorán megirhatta »Trombita-szonáta« cimü szezon-cikkét. Később az »Innen-Onnan« rovatot vezette: ő volt »A Hét« legelső »Innen-Onnan«-istája. Szinházi kritikáit ugyanott végezte. »Négy fal között« cimü verses kötetével tünt fel, melyet később »Négy fal, egy plafon és egy padló között« helyesbitett kiadásban ismert meg a közönség. Több politikai és közgazdasági szonettet irt: jelenleg a Trombitagyárosok Országos Szövetségének tiszteletbeli igazgatója. Ép és egészséges ember, fiatalabb korában tifuszon ment keresztül és kétszer a Petőfi-társaságba is jelölték, de mindkét alkalommal csakhamar felgyógyult.)

»A szegény kis trombitás szimbolista
klapec nyöszörgései« cimü ciklusból[3]

I.

Mint aki halkan belelépett.

És jönnek távol, ferde illatok
Mint kósza lányok és hideg cselédek
Kiknek bus kontyán angyal andalog.
Mint aki halkan belelépett.

Mint aki halkan belelépett
Valamibe... s most tüszköl s fintorog
Mint trombiták és roppant trombonok
S a holdvilágnál szédelegve ferdül
Nehéz boroktól és aranyló sertül
Ugy lépek vissza mostan életembe
Mint kisfiu, ki csendes, csitri, csempe
S látok barnát, kókuszt, koporsót, képet -

Mint aki halkan belelépett.

VIII.

A kis edény.

Oly furcsa és merev.
Aranyhabos tó, emlék-temető
Emlékek ágya, ágyak ápolója,
Mély, puha párna, pincsi, pince, pólya
Emléket emtet, engem temet ő
Fehér és csendes. Üllök rajt, kis ingbe -
És távoli mély országokba int be
Mint folyt arany és mint ezer ezüst,
Oly bus, fehér, olyan igénytelen
Becéz, reámnéz és tréfál velem
Mint egy kis fehér legyező,
Csak rátekintek s igy szólok: ez ő.
A jó, szelid, a kedves, pici teknő -
De néha megnő -
És néha horpad s néha szétreped
És szerteszökken szörnyü fergeteg
És a homályban bőszen harsonáz
És akkora már, mint a ház
És orditunk és sirunk: diadal
És ilyen fiatal
S mint kürtök öble s vérző trombiták
És néha vág.
És néha vég.
És néha olyan, mint az ég.
S mint longa, linga, lunga, lenge lég
(Még, még.)
És borzadunk az égbe, nyögve, sirva
És néha néz ránk -
És néha olyan, mintha verset irna.

XIII.

Én nyafogok
Az életben, mint kevesek
Én nyifegek
Távol mezőkön bőrző levesek
Én nyühögök
Valami van, valami nincs
Én szepegek
Valami kósza, kótya kincs
Én szüpögök
Az éjbe, későn és korán
Én szipogok
Az orromon, e roppant trombitán.

KÖMÉNY CHIMAUNE

(Nem tévesztendő össze Hunyadival, akinek ruháit a kenyérmezei ütközetben felvette, hogy megtévessze a török hady-kritikusokat. A Külső-Csótánirtó-utcában született, egy souterrain pincé-ben: atyja az ősz ruebalayeur, ebédnél mindig megverte, ha nem akart a sublód körül szanaszét heverő rubinserlegekből inni: csak igy magyarázható ugyanis, hogy később képtelen volt másból inni, mint rubinserlegből, mely tünetet a kiváló költő egy orosz kritikusa és kommentátora róla irott munkájában igy foglal össze röviden: »aufgevakszn beim Rubinserleg«. Hetvenéves korában halt meg, egy darab rubintól, amit háromér nyári szaláminak nézett és lenyelt. Beszédet Rubinstein főpap mondott fölötte: fejéből, végrendeleti meghagyása alapján edényt csináltak, N. N. urasszony részére; miután azonban nevezett már nem élt, a Végrendelkezési Törvénytár 1908/B. 27-ik paragrafusa értelmében az edény örökös még életbenlévő férjére szállt, az összes illetményekkel együtt.

Verseit a »Bányaipar Részvénytársaság« sajátitotta ki, kohászati célokból.)

Lábaim

Mily vörösek, mint égő rubinok
És sárgák néha; harsogó topáz.
Hidegbe félve, kéken kéklenek
És a halál háttérben orgonáz.

A Rémület most zöld opál-szoba,
Rohadt agyamban szüköl és gütyög
Fekete sávok közt a sárga hold
S kacag a zöldszemü Rém: a Bütyök.

Néha emelem, néha leteszem,
Néha leveszem, néha ráhuzom,
De többször leteszem, mint emelem
És többször rajthagyom, mint lehuzom.

Szegény, nehéz, bus lábak néha
Borzadva révedek felétek
Ha föllázadnátok egy éjjel
S mikor alszom: megfürdenétek.

Karperec

A szeretőmnek arca kék legyen
És kétoldalt csurogjon lefelé
Hideg barackot egyék véresen,
Meztelenül, egy kémény tetején.
Két lábujja közt tartson egy topázt
És a fején öt drum smaragdt,
Szájába régi, drága türkizek
S röhögjön sirva s szóljon igy: harapd.

Langyos teában üljön homlokig
És énekeljen régi éneket
És zongorázzon régi hegedün,
Amig a türkisz-serleg szétreped.
Hajába főtt gyémántok üljenek,
Egyik füléből lógjon két agát,
Másik füléből lógjon öt narancs,
S ha megunja, akaszsza föl magát.

Napos délelőtt a Dunaparton

(Impresszionizmus)

Mily szép foltok a budai hegyek
Egy asszony jön: a fején nagy kalap
Két kislány és egy kutya játszanak
Távolabb két kis kutya csak
Az ég, mint egy fehér opál
Egy kis asszony most megszólal: Ó Pál,
Egy tábornok agg lábán a vörös stráf
Ifjan, szépen a Világba nevet
Egy angol-flastrom jön, mögötte
Ráragasztva egy ember lépeget.
Menjek talán a borbélyhoz, igen?
S szakállamról, e kék foltról, iziben
Leborotváltatnám magam most?
Ni, látok egy sárga villammost.
A Duna mily szép, kék szalag
S egy sötét nyilás az ut, az alag
S mily friss, lila nyakkendője van annak az urnak, ott
Ki most a hidról a Dunába ugrott.
S mily szép az a kékhaju nő
Ki után, mint fekete folt, futok
Mily sárga, szép folt az a nő
S mily szép, kék folt a képemen az a folt
A pofontól, mit férjétől e percben kaptam volt.

SZABÓCSKA MIHÁ’

(Nem, ezekkel a modernekkel semmire se megy a kezdő iró: a szerkesztő ur még mindig nem akarja őt beereszteni az irodalomba. Egyszerü, érthető érzelmek és nemes komolyság, az kell nekünk, fiatal barátom, mondta a szerkesztő ur, és nem a modern zagyvaságok, melyekben nincs egyszerüség. Legfőbb a versnél, hogy érthető legyen. Akkor majd meglátjuk.)

Egyszerüség

Nem hivalgó, cifra páva
Nem modern az én szivem.
Egyszerüség lakik benne
Mosolyogva szeliden.

Egyszerü, de tiszta nóták
Amiket én dalolok -
Mert a szivem sugja őket
Nem is olyan nagy dolog.

Ugy csicsereg az én szivem
Egyszerüen, szabadon,
Mint a pintyőke madárka
Fönt a lombos ágakon.

Ami a szivemen fekszik
Azt dalolom, semmi mást:
Legelő, kicsiny birkáktól
Tanultam a versirást.

Egyszerü és tiszta nóta
Gólyafészek, háztető -
Nincsen benne semmi, ámde
Az legalább érthető.

A jó isten egyszerünek
Alkotta az eszemet,
Nincsen abban nagy modernség
Csak szelidség, szeretet.

Kicsi kunyhó, szerető sziv,
Messze égbolt, tiszta, kék -
Fulladjon meg Ady Endre
Lehetőleg máma még.

A mi falunkból...

A mi falunkból jött az üzenet
Áll még a gólya eszterág felett,
Nő még a fü a zöld domboldalon
És bent, az udvaron.

Kertünkben még virul a sok virág
És még rügyeznek tavasszal a fák
És egyre folyik a mezőn a munka
A mi falunkba.

A mi falunkba ákácfák alatt
Fehérremeszelt házak állanak
És estefelé, ha a nap lehull,
Bealkonyul.

A mi falunkba nyáron nő a zab
És éjszaka van, ha nem süt a nap;
Forgácsot vág ki fábul a gyalu,
Csodálatos, csodálatos falu.

Hit, remény, szeretet

(Karácsonyi mellékletekre féláron.)

Szivünk felett, az éjszakából
Csupán a hit mécsese világol,
Tartson hát össze titeket,
A hit, remény s a szeretet.

Legyen a szived egyszerü
Boru után jön a derü
A nyár jön a tavasz után,
S viszont, az ősz a nyár után.

Akárhogy van, s akármikép’
A vers csak akkor szép, ha szép:
Piros fedél, fehér tanya,
És ha nem szép, akkor csunya.

Mert a szivben érzés lakik
Az Isten tudja, hányadik,
S az érzés tiszta dalt kiván
Bizony, szép, tiszta dalt kiván.

Kicsiny kunyhóban szeretet,
Szeressétek a gyermeket
E szent karácsony ünnepén
Önöknek ezt kivánom én.

Mert bibor-bársony vendégség-
Nél jobb egy napi egészség
Opasno je van se nagnuti
Kéretik nem dohányozni.

SZÉPEN! ERNŐ

(A költővélevés ama feltételének, hogy költőnek születni kell, eleget tett. Budapesten pillantotta meg A Napot és rögtön két verset irt bele, melyek közül az egyik igy végződött: »Ha nem jöhettem rózsabokorban a világra, Bokor Rózsában szeretném elhagyni a világot.« Születése után félórával édesanyjának elmondta harmadszor azt a viccet, amit tőlem hallott; maró cinizmusával már gyermekkorában kitünt, mikor anyját »apám«-nak, apját viszont »anyám«-nak nevezte: - mig a pelenkát kedves humorral »pelencsek« gyanánt emlité. Ötéves korában szüleit több kupléban felvilágositotta és megszökött két szininövendékkel: ezután fokozatosan gyermekesedett: de csak huszonötéves korában vált el egészen a fejekeménye, hogy »Mit akartok, én csak egy mafla kis fiu-biu vagyok, csingilingi« cimü verskötetét megirja a »Kis Nyugat« cimü gyermeklapba. Jelenleg járni tanul »Az Est« szerkesztőségében: egyelőre csak mások tyukszemein.)

Az »Ajaj, nehéz kereset ez a
neo-primitivizmus« ciklusból

Dal

Mint egy szép, aj, szüz-kisasszony,
Ajaj, szép fehér kisasszony,
Fehérkisasszony, szép kisasszony,
Kisasszonyka, kisasszonyka,
Olyan az én éltem dolga.

Én, kérem szépen, nem vagyok már
Kicsi fiuka, nem vagyok már
Pedig, de jó volna
De jó volna, de jó volna,
Ha én kicsi fiu volna.

Ha én kicsi fiu volna
Csilingelne, lovagolna,
Ujságokba sose irna,
Sose irna, sose irna,
Télen-nyáron csilingelna.

Gyermekkorom, fehér bárány,
Jaj, mint tiszta, havas márvány,
Csilingelve elment messze,
Elment messze, elment messze,
És már nem tér soha vissze.

Csilingelne gyermekkorom
Kicsi kocsim, kis vasutom
Kicsi lábam csilingolna
Csilingolna, csilingolna
Volt réz-halam, réz-angolna.

Én már mostan ám nem játszom
Én már nagy fiunak látszom
Mostan nekem nincs játékom
Nincs játékom, nincs játékom
De még akkor volt játékom.

Mostan már nincsen játékom
De még akkor volt játékom
Volt játékom, csilingeltem
Csilingeltem, csilingeltem
De most nincs játékom nekem.

Nincs játékom, isten bácsi
Azért mondom: bácsi, bácsi.
Ajaj, kicsi fiu voltam
Fiu voltam, fiu voltam
Csilingeltem, csilingoltam
Nincs játékom nekem mostan.

Megjegyzés. Aki ennél még naivabbat ajánl uraságodnak, mint értéktelen hamisitványt, tessék erélyesen visszautasitani.

TÓTH ÁRPÁD

- Ady Endrének -

Mester, egy ifju agg, setétlő béna, sánta
Szól félszegen feléd, motyogva és szeliden:
Kinek halk nyála folyt, borongó, furcsa ivben
Olvasva énekid a vénhedt utcasárba...
S ki elmekegte őket, nyifegve csendesen,
S halk, holdas esteken, vetvén a keshedt ágyot
Te szent nagy Fenekedbe beléomolni vágyott
Málé kis inasod én szörnyü Mesterem.

Alázattal, szeliden, ki ünnepelni jöttem
Könnyes, fakó szivemmel és trottyos térdemen;
Mely úgy fáj alkonyatkor, csúzos bokámba lenn,
Mikor elaggott felhők boronganak fölöttem.
Mert isten vagy, csekélység, és két isten és három
Oly bús, kietlen mindegy... s eszembe jut a tantim,
Ki egyszer látott téged a pályaudvarban kinn’
S szegény, jó grószpapa, ki ellenőr Parádon.

FELESÉGEZETT GALLÉR OSZKÁR

(Született egy családi tüzhelyen, közel a kéményhez. Csakhamar megházasodott: az elemi iskolában »Feleségem - beleségem« cimü versikéjével keltett feltünést. Később a »Nyugat«-ba irt háztartási cikkelyeket, első kötete »A Franck-féle pótkávé Ofélia térdein«, kedvenc olvasmánya ma is serdülő férjeknek. Ő találta fel a gyorsforraló anyóst is. Verseiről Szabolcska Mihály elitélőleg nyilatkozott, mert némely sora arra enged következtetni, hogy nejével viszonya van. A »Magyar Figyelő« ezért, mint erotikus és degenerált modernet, indexre helyezte.)

A Puceráj

Hogy nyitod szét a két hideg ajkad
Amint kimondod: »puceráj«
Puceráj, puceráj.
Puc is, meg áj is.
De ha puc, miért nem áj?
Áj váj.
»Megint itt van a puceráj«
Mondod. »Megint itt van.«
És kis fogad kétfelé nyitod
De miért nem csukod kicsit kissebbre az alsó ajkad
És, miért látszik ki zápfogad
És, miért nem emeled orrocskád
És miért nem képződik egy kis vonal
Az orrod és a szád közt
Amit szétlapitnék, gyömöszölnék
Kiteregetnék, bekennék
Miért nem emeled, csavarod, forditod, ragadod
Miért hullt két szál haj arcodba?
És miért mondod: puc is meg áj is.
És most mit nézel olyan haragosan
Berzenkedő kis struc-madaram.
Mondd, miért nedves most egy kicsit
A balszéle a szájadnak, jobbról?
Mit mondasz?
Hogy menjek a sóhivatalba
És kérdezzem meg ott?
Elmegyek, elfutok, elrohanok
A sóhivatalba és megkérdezem.
És megkérdezem, miért.
Mi - ért. M... mi... miért.

Amint a karod fölemeled

Amint a karod fölemeled
Mennyi bidres-bodros szövet
Hull vissza, mint egy zuhatag
És milyen finom kis pihék
Pelyhedzenek a könyöködbe
A könyököd kinyögöd
És szivembe könyökölsz - au!
Au - vau! Miau!
És milyen fehér vonal emelkedik,