Sky S.T.

A szomszédom egy jó pasi

„Jó pasi” sorozat – Első rész

Sky könyvek

Nr- 002

Magyarországon kiadja a

HELMA Kiadó

Copyright

Borítóterv – Cover page: Pető Fanni

Promóció Promotion: Pető Fanni

A szerző elérhetőségei

e-mail:      skybook0401@gmail.com

Facebook:      Sky ST | Facebook

Twitter:      Sky S.T. (@SkyS_T_)

Instagram:      Sky S.T. (@skys_t_)

Szerzői jog – Copyright: 2023 by © Sütő Éva (Sky S.T.)

Az elektronikus könyv külföldön megjelenik a szerző gondozásában:

Amazon.com

Google Play.com

Minden jog fenntartva – All right reserved

Minden jog fenntartva. Jelen kiadvány bármely részét tilos a kiadó írásos engedélye nélkül módosítani, sokszorosítani, bármilyen elektronikus vagy gépi formában és egyéb módon közzétenni vagy terjeszteni, beleértve a fénymásolást, felvételkészítést és mindenfajta információtároló vagy - visszakereső rendszert; kivételt képez a kritikus, és a hivatalos promoter, aki rövid szakaszokat idézhet belőle.

Jelen mű kitalált történet. A nevek, személyek, helyszínek és események a szerző képzeletének termékei, vagy fiktív módon alkalmazza őket. Bármely hasonlóság élő vagy halott személlyel, üzlettel, vállalattal, eseménnyel vagy helyszínnel teljes mértékben a véletlen műve, és nem a szerző szándékát tükrözi.

All rights reserved. Without limiting the generality of the foregoing reservation of rights, no part of this publication may be modified, reproduced, transmitted or communicated in any form or by any means, electronic or mechanical, including photocopy, recording or any information storage and retrieval system, without the written permission of the publisher, except for a reviewer and the promoter, who may quote brief passages.

This is a work of fiction. Names, characters, places and incidents are either the product of the author’s imagination or are used fictitiously, and any resemblance to actual persons, living or dead, businesses, companies, events or locales is entirely coincidental and not intended by the author.

Az elektronikus könyvet kiadja Magyarországon a HELMA Kiadó

Cím: 8630 Balatonboglár Szabadság u. 75.

Telefon: +36 (30)499-34-77

E-mail cím: info@helma.hu

Webcím: www.helma.hu

A kiadásért felel a HELMA Kiadó ügyvezetője Dvariecki Bálint

Kiadás dátuma 2023.

ISBN: 978-615-6559-93-7 (.epub))

A szerzőről és a kötetről további információk elérhetők az alábbi internetes felületeken:

A HELMA kiadó hivatalos Weboldala: www.helma.hu

HELMA YouTube-csatorna: https://www.youtube.com/@HelmaKonyvek

HELMA Instagram: https://instagram.com/helmakonyvek?igshid=YmMyMTA2M2Y=

HELMA TikTok-csatorna: https://www.tiktok.com/@helma_konyvek

HELMA facebook oldal: https://www.facebook.com/HelmaKonyvek

Helma Vendéghang podcast elérhetőségek:

Anchor.fm

Spotify

Google Podcast

Apple iTunes

RSS: https://anchor.fm/s/976b6eac/podcast/rss

Feliratkozás a kiadó hírlevelére: https://helma.hu/hirlevel-feliratkozas#maintitle

Tartalomjegyzék

Hamarosan olvashatod ezt is:

Miért Sky?

Köszönetnyilvánítás

Előszó helyett bemutatom a szereplőket

1. fejezet

2. fejezet

3. fejezet

4. fejezet

5. fejezet

6. fejezet

7. fejezet

8. fejezet

9. fejezet

10. fejezet

11. fejezet

12. fejezet

13. fejezet

14. fejezet

15. fejezet

16. fejezet

17. fejezet

18. fejezet

19. fejezet

20. fejezet

21. fejezet

22. fejezet

23. fejezet

24. fejezet

25. fejezet

26. fejezet

27. fejezet

28. fejezet

29. fejezet

30. fejezet

31. fejezet

32. fejezet

33. fejezet

34. fejezet

35. fejezet

36. fejezet

37. fejezet

Játssz velem!

Hogyan született A szomszédom egy jó pasi?

A szerzőről

Ami Gio életéből kimaradt…

Hamarosan olvashatod ezt is:

Lotte elveszti a szüzességét

Szállj velem! – Első rész

Lotte 16 éves és a legnagyobb problémája, hogy hogyan veszítse el a szüzességét. Alex szemében még mindig gyerek, David sem a nőt, csak a tinédzsert látja benne. Sün pedig egyenesen Svédországig menekül Lotte „mániája” elől. Mire Lotte betölti a tizenhetet, nem csak a szüzességét veszíti el, de megkapja élete első pofonját is. Szégyenében elmenekül és Namíbiáig meg sem áll. Van-e innen még visszaút az imádott nagyapjához?

Szőke vagyok, na és?

Van, aki házat, értékpapírt örököl, mások adósságot, Lily, a sikeres stylist azonban egy három hónapos kislányt. A Bahamák helyett a kórházba megy, hogy hazavigye az örökségét. Anna egy bébi-terminátor, aki édes mosollyal a száján zúzza szét Lily magánéletét. De nem kíméli az ügyfeleit sem, kivéve, ha valaki, mint Edward, szimpatikus neki. Lilynek szüksége lesz minden találékonyságára és főleg a humorára, hogy összeszokjon Annával és felépítse kettőjük életét.

Vigyázat! Nyaralok!

Ditte megérkezik a luxus üdülőfaluba, ahol két hétig Adam vendége lesz. Ám Ditte nem hazudtolja meg magát most sem, pusztítás jelzi az útját, bármerre menjen is. Közben rendíthetetlenül keresi a romantikát.

Miért Sky?

Afrikában imádják a beszélő neveket. Spice (fűszer), Prosper (boldogulni) Rorisang (dicséret - vallásos értelemben), Princess (hercegnő), Mpo (csésze), Busani (menj tovább), Masentle (jó modor), Nhlanhla (jó szerencsét) stb.

Egy zulu barátom nevezett el Sky-nak a nagyratörő terveim miatt.

Aztán megszerettem ezt a nevet.

De nem csak azért, mert hízelgő rám nézve. Elnevezhetett volna a kígyónak, sáskának, vagy bármi másnak, ami negatív üzenetet közvetít, mint a Yehluleka (elbukik), vagy sértő minden nőnek, aki kicsit is hiú, mint az Isalukazi (öregasszony), hiszen én csak egy „fehér nő” vagyok a „fekete Afrikában”.

Azért tartom hízelgőnek a Sky-t mert reményt keltő. Mindig kívülálló voltam és leszek itt. Soha nem fogok tudni közel kerülni az itt élő emberekhez, pusztán azért, mert az ő bőrük színe sötétebb, mint az enyém.

De, amikor a távolba nézek, akkor úgy érzem, hogy valahol messze, mégis összeér az ég és a föld.

Üdvözlettel
Sky

Köszönetnyilvánítás

Köszönöm mind a hét tanító néninek, hogy az első osztályban megtanítottak írni és olvasni. Nem tudom kinek volt nagyobb a kihívás, nekik vagy nekünk, gyerekeknek.

Köszönöm Klára nagyinak, hogy megszerettette velem a könyveket, az olvasást.

Köszönet Takácséknak, akik révén, mint bébicsősz bekerültem a sportrepülésbe.

Örök hálával tartozom Palotai Nándornak (nyugodjon békében), amiért mindenhova magával cipelt, mindenkinek bemutatott. Nélküle soha nem lettem volna újságíró, és valószínűleg soha nem éltem volna át a tandemugrás és a műrepülés felejthetetlen élményét sem.

Köszönettel tartozom a gödöllői sportrepülőtér valamennyi „őrültjének” azért, mert befogadtak és változatossá tették az életemet.

Köszönet a volt munkahelyeimnek, akik fizették a bérletemet a fitnesz szalonba, mert ott ismertem meg azokat, akikről később Gio és Dina alakját mintáztam.

Levente, Marci, Péter, Andris – ti voltatok a legédesebb és leghuncutabb kisgyerekek, akikkel valaha is találkoztam. Imádtam a pótanyátok lenni.

Köszönet Dutch-nak, hogy kitart mellettem, immár tizedik éve. Imádlak. Te is egy jó pasi vagy, kívül-belül.

Fay, nélküled nem jutottam volna el idáig. A kritikáid építőek, a lelkesedésed ragadós, minden ötleted telitalálat, a borító terveidet pedig imádom. Tényleg szuper vagy! Nagyon szeretek veled dolgozni.

Lóránd, köszönöm, hogy megmaradtál a barátomnak ennyi éven át és mindig a segítségemre sietsz amikor szükségem van rád.

Drága kisöcsém, ideje lenne megtanulnod végre, hogy nem a húgod, hanem a nővéred vagyok. Szeretlek. És itt lenne az ideje, hogy csináljunk megint egy nagy tál francia sajtmártásos tésztát! Kár, hogy több mint tízezer kilométer távolság van köztünk!

Előszó helyett bemutatom a szereplőket

Nora: az én vagyok, azaz a történet főszereplője. Szingli, és mindig megkapom, akit akarok.

Andrews: a szomszédom, aki tényleg egy jó pasi.

Chris: az öcsém, akivel imádjuk egymást.

Hilda: az öcsém szerelme

Helga: Hilda 3 éves kislánya

Dina: fitneszedző, önjelölt újságíró, hivatásos szarkavaró

Gio: egy jó pasi a konditeremből, aki nyomul rám. Vagy mégsem. És Dina exe. Vagy mégsem. Érted? Vagy mégsem?

Gogó, Tomtom: Dina akárkijei.

Rob: az egyik legjobb barátom. A repülés megszállottja

Kathy: az elvált felesége

Roby: a fia

Kinga: az egyik barátnőm

NagyTom: a férje

KisTom, Dugó és Pepe a három gyerekük, a Zsebibabák

Zea: a másik barátnőm

Andreas: a 10 éves fia, az én imádott pótfiam

És még sokan mások, mint Gio barátai, valamint haverok a sportrepülésből, pasik a múltból.

1. fejezet

Az élet olyan, mint a gyerek ing: rövid és szaros.

Az veszít, aki előbb hal meg.

Alacsony vagyok, nem hülye.

Ilyen és ehhez hasonló bölcseletek jártak a fejemben, amikor megszólalt a kaputelefonom.

− Ki vagy és mit akarsz? kérdeztem a szokásos stílusomban.

− Kinga és a zsebibabák! hallottam a barátnőm hangját.

Néhány másodperc elteltével már nyomultak is az apróságok a lakásomba. Futó, odalökött üdvözlés után nekiálltunk a csöppségek kihámozásához az overálból, csizmából, sapkából és egyéb téli kellékekből. Tekintettel arra, hogy ők hárman voltak, mi viszont csak ketten, ez nem is volt olyan kis feladat.

Gyorsan elővettem a tartalék csokis kekszet, és ezzel átmenetileg lefoglaltam a csemetéket.

Kinga jól láthatóan zavarban volt.

− Te, Nora, mi a hétvégi programod?

− Miért, mi kellene, hogy legyen? nevettem el magam, hiszen már sejtettem, hova akar Kinga eljutni.

− Tele van a hócipőm ezzel az építkezéssel, és elhatároztam, hogy pár napra én is kimennék. Megmozgatnám a fiúkat! De hát te is tudod, ez a kölykökkel nem megy. NagyTom pedig kijelentette, hogy senki másra nem bízhatom a szeme fényeit, csak rád. Te vagy az egyetlen, aki elég jó hozzájuk. Szóval, vagy elvállalod a három ördögfiókát, vagy én sem mehetek sehova. Pedig hidd el, már nagyon rám férne két-három nap nélkülük! Persze azt is megérteném, ha nem vállalnád őket, hiszen ehhez kicsi a lakásod, meg aztán három kölyök, így télvíz idején, nem egyszerű dolog! Szóval? Mit mondasz?

Tudtam jól, hogy nincs könnyű dolga a barátnőmnek. A három gyerekből a legnagyobb, KisTom is csak négyéves, most középső csoportos az óvodában. Dugó, a középső alig múlt kétéves, Pepe, a legkisebb pedig még csak kilenc hónapos. És mindemellett építkeznek. Saját kezűleg, mert így olcsóbb. Csak éppen soha nem készül el a házuk.

Imádtam a zsebibabákat, a szülések alatt is mindig én pesztráltam a már előzőleg világra jötteket. De ha orvoshoz kellett valamelyiket vinni, a maradék akkor is rám maradt.

Igent mondtam.

Tulajdonképpen az volt a barátnőm szerencséje, hogy nem gondoltam végig, mit vállalok.

Abban a pillanatban, amikor Kinga szemében megláttam a néma könyörgést, elvesztem. Lesz, ami lesz. Majd csak túlélem ezt a hétvégét is valahogy.

A parányi konyhában a nyakamba borult, és majdnem elbőgte magát. Aztán rögtön átváltott praktikusba.

− Te, be kellene hordani a cuccot a kocsiból! De mit csinálunk addig a lurkókkal? Egy percre sem lehet őket magukra hagyni! Ráadásul fogyóban a csokis kekszed is mosolygott rám boldogan.

− Semmi gond, van még itthon egy kis mézes süti, azt is szétkenhetik, amíg fordulunk néhányat.

Máris műanyag tányérba raktam a nassot, bekapcsoltam a tévét, betettem egy Tom és Jerry DVDt és felváltva, hogy valaki mindig legyen a lakás közelében, hordtuk be a milliónyi táskát meg dobozt a kocsiból. Közben Kinga bevallotta, hogy bízott bennem, és a lelke mélyén el sem tudta képzelni, hogy nemet mondok neki.

A harminc négyzetméteres kis lakásom falai kezdtek kitágulni, mintha gumiból lettek volna. Betettük a két összecsukható járókát, természetesen kinyitva, ami a kicsiknek ágyként is szolgált. Az egyik a hűtőszekrény és a konyha közé került, a másik a szobai bejáratot torlaszolta el az előszoba felől. Szerencsére mindkettő kerekeken gurult, így az ember, ha meg akarta közelíteni valamelyik ajtónyílást, elég volt odébb gurítani a járókát.

KisTomnak már csak az én ágyamban jutott hely.

− Együtt fogunk aludni, apafej! Mit szólsz hozzá? kérdeztem a gyereket.

− Oké a buli, de csak akkor, ha nem szülsz nekem még egy kistestvért! – közölte velem a négyévesek összes komolyságával.

Kingával összenéztünk KisTom feje fölött, és őszintén megígértem, hogy nem szülök neki még egy kistestvért. Ezt az ígéretemet igen könnyű lesz betartani.

Ahogy hordtuk befelé a cumókat, egyre szűkebb lett a hely, a lurkók viszont egyre több mindenben tudtak turkálni. És egyre inkább szerettek volna kiszabadulni a járókából. Néhány karácsonyról maradt szaloncukorral megvesztegettem őket ismét egy kis időre.

Persze könnyebben is mehetett volna a dolog, ha KisTom nem közli ötpercenként a tesóival, hogy ők még kis pelusosok, nekik még dobozban a helyük. Lám, ő már nagyfiú, neki nem kell egy hülye járókában csücsülni. Végül a nagyfiúságára apelláltam, hogy egy kicsit elhallgattassam. Na meg a csoki mikulás is segített, amit úgy adtam a kezébe, hogy a kicsik ne lássák, és addig ki sem engedtem a konyhából, míg meg nem ette. Máskülönben ott tartottunk volna megint, ahol a part szakad, hiszen első dolga lett volna megmutatni nekik, hogy mit kapott, tesói pedig a változatosság kedvéért ezért kezdtek volna el hisztizni. Szerencsére Kinga nem az a típusú anya, aki könyvből neveli a gyerekeit, így csak összemosolyogtunk a gyerkőcök feje felett és elkönyveltünk egy újabb apró sikert magunknak.

A két fotelomat már elfoglalták a felhalmozott pelenkák, fürdőlepedők, tiszta ruhák, hálózsákok. A konyha minden négyzetcentijét megtöltötték a bébiételek, kakaó, dobozos tej, rostos lé, tea, gyümölcs. Ami a szobából még üresen állt, úgy fél négyzetméter lehetett talán, azt elborították az apróbb játékok. Az ajtóm elé, kívülre került a babakocsi, a bicaj, a műanyag kismotor.

Egy pillanatra elbizonytalanodtam. Kell ez nekem?

Aztán ránéztem Kinga boldogságtól kipirult arcára, és nem szóltam egy szót sem, csak nagyon sajnáltam magam. Gyorsan főztem egy kávét, és leültünk… volna, ha lett volna hova.

Meg ha Dugó nem ezt a másodpercet választja ki arra, hogy kiügyeskedje a kezét a járóka hálós részén, és némi nyújtózkodással belecsípjen egy jókorát Peppínó lábába. Pepe rögtön felüvöltött, Dugó pedig egy másodperc múlva már maga lett volna a megtestesült ártatlanság, ha nem szorul be a járóka hálójába a keze. Mivel a türelem nem tartozott a legfőbb erősségei közé, elkezdte rángatni mind a kettőt, és közben torkaszakadtából üvöltött ő is.

KisTom nyugodtan itta az ivólevét, és nézte a tévét. Az egésszel nem törődött. Már megszokta.

Jó neki.

Míg Kinga Pepét vigasztalta, addig én Dugó kezét próbáltam vissza gyömöszölni a hálón. Ekkor KisTom közölte, hogy kakilnia kell.

Na, ez még hiányzott az aktuális repertoárból. Kinga elvonult vele a fürdőszobába, én végre kiszabadítottam Dugó kezét, majd folytattam Pepe vigasztalását, aki megint üvölteni kezdett, hiszen csak vele nem foglalkozott senki.

És ekkor megszólalt a csengő.

A szomszédom állt az ajtóban. Én egy vértanú ábrázatával néztem rá, miközben KisTom éppen azt ecsetelte egyébként gazdag fantáziával, hogy sikerrel járt a klotyóm felszentelésében.

− Szia, ha tudsz, nyugodtan gyere be! Bár ma egy kicsit szűkösen vagyunk – és megpróbáltam bátorítólag rámosolyogni. Látva az arcát, szerintem nem sikerült.

− Igen, látom tátotta el a száját a mesteri berendezés láttán. Őket mikor szülted? Tegnap még nem látszott rajtad semmi! - nézett rám döbbenten.

− Nem is az én gólyám tojta, mind a barátnőmé! világosítottam fel.

Végszóra Kinga kivonult a fürdőszobából KisTommal, aki fölényesen végigmérte a szomszédomat, és így szólt:

− Akkorát nyomtam, mint egy kifli! Dugó reggel kakilt, bár az inkább fosás volt, Pepének meg szorulása van. hogy hívnak?

Kicsit oldalba kellett böknöm a megrökönyödött pasit, hogy válaszoljon végre.

− Andrewsnak mondta nem éppen a legmeggyőzőbb hangján, mintha maga is bizonytalan lenne ebben a kérdésben.

KisTom ellépett mellette, majd visszafordult, és egy laza kézmozdulattal a tesóira mutatott.

− Mi mind itt fogunk nyaralni a hétvégén. Te is átjössz? Szerintem jó buli lesz! Én szeretek a Norával lenni! Meg a tesók is.

Gondolkodott egy kicsit, majd még hozzátette:

− És különben is, a Nora megígérte, hogy nem szül nekem még egy kistestvért.

Kingával ismét próbáltunk nem nevetni, de kevés sikerrel jártunk, ezért inkább bemenekültünk a konyhába. KisTom nagy leleményességgel talált magának helyet a szobában, ahová leült és békésen autózgatott.

Andrews átmászott a babakocsin, az egyik járókán, és amikor végre beküzdötte magát a szobába, szétnézett, majd nagy sóhajtással leült ő is a földre, szembe KisTommal.

− Legyél te a garázs, én meg beállok a merdzsóimmal! Okszi?

− Okszi, ha kérsz nekem egy kávét Norától – adta meg magát Andrews.

− Nora, hozz a bácsinak egy kávét lécci, akkor játszik velem garázsost! – üvöltött be a konyhába KisTom anélkül, hogy megmozdult volna, akár egy tapodtat is.

− Rendben, egy kávé rendel! De a bácsinak van neve, Andrewsnak hívják. Egyébként akkor is adtam volna neki kávét, ha ő kér! – tettem hozzá kicsit sértődötten.

Pepe ezt az időt választotta arra, hogy jól érezhetően bekakiljon.

− Főzd a kávét, majd én tisztába teszem mondta nevetve Kinga. Neked még lesz rá alkalmad három napig, pont eleget puszilgathatod a fenekét.

Pepe volt ugyanis a legnagyobb kéjenc hármójuk között, és imádta, ha a dundi babapopsiját puszilgattuk. Kéjesen, szinte gurgulázva nevetett ilyenkor.

Dugó eddig bírta a járókában. Mivel tudta, hogy hiába szólna, akkor sem vennénk ki, megpróbált kimászni abból. Félig kint lógott már, az átesés határán egyensúlyozott, amikor KisTom félvállról megjegyezte:

− Nézd, Andrews, Dugó mindjárt fejre esik!

A szomszédom mesterkapusokat megszégyenítő technikával kapta el a parkettától fél centire a gyereket. Meghűlt bennünk a vér, még a fürdőből kilépő Kingában is, pedig őt már nehéz volt meglepni.

− Azannyát! kerekedett ki a szeme KisTomnak. Láttátok ezt? Úgy elkapta, mint a pinty! Tök jó!

Kingával összenéztünk a gyerekek feje fölött, majd szinte egyszerre szólaltunk meg.

− Mit csinálsz a hétvégén Andrews?

A szomszédom felállt, még mindig falfehéren, hóna alá csapva Dugót, mint egy vekni kenyeret, és hol egyikünkre, hol másikunkra nézett.

− Na nem! Én nem vagyok itthon a hétvégén! Elutaztam, meghaltam, kész, vége! Ha megmondja valaki, hogy mit kezdjek ezzel a kis légtornásszal, már itt sem vagyok! Köszönöm, kávét majd iszom máskor!

Szétnézett, merre menekülhetne, de még mindig szorosan fogta a megszeppent Dugót. Keze-lába lógott a gyereknek, viszont nyugton volt. Kinga szólalt meg először.

− Hova tedd a gyereket? Hát nézzük csak! A járókába ne, mert onnan épp most akart kiesni. A másik járóka foglalt, és Dugó meg Pepe egyébként is megölnék egymást két másodperc alatt. A konyha sem jó, mert akkor ott kő kövön nem marad. Mehetne a fürdőszobába, de a kádból is ki tud esni. Tapasztalatból tudom. Tulajdonképpen mi kifogásod van a kölyök ellen? Még soha ilyen nyugodt nem volt, mint amióta a hónod alatt van! Tudod mit? Vidd haza!

Andrews még mindig nem tért magához, és ebben persze Kinga rövid eszmefuttatása is sokat segített.

− Hogy vigyem haza? – horkantott egy nagyot. Nekem még soha nem volt gyerekem. Arról nem is beszélve, hogy Te Norának vagy a barátnője, és nekem igazán semmi közöm a hozzátok! Gyerek marad, én megyek!

Dugót egy mozdulattal visszarakta a járókába, és ezzel elindította a bőgőlavinát. Dugó azért kezdett el bömbölni, mert visszakerült a helyére, amit kifejezetten utált. Dühében a műanyag kisautóját hozzávágta Pepéhez, akit szerencsésen el is talált. Erre szokták azt mondani, hogy behunyt szemmel a százas körbe! Most már Pepe is üvöltött. KisTom gyorsan felfogta, hogy a játszótársa távozni készül, így ő is bőgni kezdett, és krokodilkönnyeket hullatva, szemrehányóan közölte Andrewsval:

− Nem vagy a barátom! Azt mondtad, leszel a garázs! Pedig kávét is kértem neked!

Kingával a debileknek kijáró mosollyal néztünk végig a gyászos seregen. Nekünk ez már nem volt újdonság, de az én áldott jó szomszédomat nagyon megviselte felelőtlen tettének ilyen hangos következménye.

− Na jó adta meg magát nagyot sóhajtva, maradok még egy darabig. De csak addig, amíg konszolidálódik a helyzet. Aztán tényleg megyek tette hozzá kicsit bizonytalanul.

2. fejezet

Hogy nem így lett, az legkevésbé sem a szomszédomon múlt. KisTom ugyanis ahányszor Andrews távozni készült, bősz üvöltésben tört ki, és közölte a megrökönyödött férfival, hogy nem lesz a barátja.

A lüke nem jött rá, hogy a gyerek módszeresen hülyére veszi, és egy idő után már látszat könnyeket sem hullat, mert rég tudja, hogy elég, ha üvölt egy kicsit.

Kinga pont ezt az időt választotta távozásra, tudván, jelenléte csak ront a helyzeten. Mindenki hamarabb lehiggad, ha az anya nevű rabszolga már elment.

Pepe, miután kibőgte magát, végre elaludt, én pedig minden energiámat Dugónak szentelhettem, aki így rövid időre megbékélt a helyzetével. Igen ám, de tisztában voltam azzal, hogy hamarosan ismét felébred Pepe, és akkor mind a három kölyök uzsonnázni fog. Ami nem kis teljesítmény. Akkora étvágyuk volt, hogy az valami elképesztő.

Dugó kapott még egy sárgarépát, hogy rágicsálja, én meg gyors pillantást vetettem a hűtőszekrény tartalmára. Túrórudi volt, gyümölcslé is, viszont édességből a készletem feltűnően megcsappant az elmúlt néhány órában.

− Lemegyek a közértbe közöltem a megrázó hírt Andrewsval. Be kell vásárolnom néhány dolgot.

− Tudod mit, lemegyek én, csak írd össze, mit hozzak! ajánlotta fel gyanúsan gyorsan a segítségét.

− Az az igazság, hogy tudom, mit kell venni, de gőzöm sincs, mi kapható. A törpök nem esznek meg mindent. Ha most nekiállok az összes terméket felsorolni, valamint azt, hogy ha nincs az egyik, mit hozzál helyette, vagy pláne mit ne, akkor estére sem végzünk. Pepe mindjárt felébred, éhes lesz, és ha nem kap kaját, akkor hisztizni fog. És ha az egyik elkezd hisztizni, akkor a másik kettő is csatlakozik hozzá. Azt pedig nem akarom. Te igen? néztem rá meglehetősen szigorúan, mintha legalábbis ő lenne az oka mindennek.

− Menj csak, hagyj itt a három ördögfiókával! Ne is törődj azzal, hogy esetleg egy életre leteszek a gyermeknemzésnek még a szándékáról is! ezzel újra belemerült KisTommal a játékba.

Kisurrantam a lakásból. A közértben és a zöldségesnél újra meg újra el kellett mondanom, hogy kiknek viszem a rengeteg mindent, és mindenhol meg kellett ígérnem, hogy a délutáni séta alkalmával feltétlenül megmutatom a gyerkőcöket.

Tökéletes csendéletre léptem be az ajtón. Pepe már üvöltött és rágta az öklét, valamint jól érezhetően bekakilt. Dugó Andrews ölében tekergett, aki változatlanul ült a földön, és csendes beletörődéssel játszotta KisTommal a garázsost.

Gyorsan ledobtam a szatyrokat a konyhában, Pepét tisztába tettem, kapott egy túrórudit, amit imádott. Majd tisztába tettem Dugót is, aki ugyan nem illatozott úgy, mint a tesója, de rá is ráfért némi tiszta alsó. Aztán az ő száját is betömtem egy kiflivéggel.

KisTom kijött hozzám a konyhába, összeszedte magának egy tányérra mindazt, amire gusztusa támadt, majd komolyan rám nézett.

− Andrewsnak mit vigyek uzsira? Ugye nem akarod, hogy éhen haljon? nézett rám szemrehányóan.

Hát persze hogy nem akartam. Főztem friss kávét, megkentem két szelet kenyeret vajjal, felvágottat tettem rá, tányérra raktam, majd szóltam KisTomnak, hogy azt is viheti. A két nagyfiú teljes komolysággal ült egymással szemben a földön, és kajált.

Végre elrámolhattam mindent. Aztán főztem egy teát a kicsiknek, időközben pótoltam az uzsonnát a kezükben, majd mindenki megkapta a saját cumisüvegét, bögréjét.

Átmenetileg csend honolt a lakásomban.

Úgy fél percig.

Ekkor Dugó böffentett egy akkorát, hogy a szomszédban is hallhatták. Pepe gurgulázva nevetett, de közben nem vette el a szájától a teát, így hamarosan félrenyelt és elkezdett köhögni majd csuklani. KisTom nehogy kimaradjon valamiből igyekezett a szájában lévő szörpöt minél messzebbről visszaköpni a pohárba. Természetesen az nem mindig sikerült neki.

Röpke néhány másodperc alatt csatatérré változott minden. Mivel Andrews még nem volt képes uralni a helyzetet, nekem kellett kézbe venni a dolgokat. Pepétől elvettem a cumisüveget, megveregettem a hátát.

KisTomnak felhívtam a figyelmét arra, hogy ő már nagyfiú, és mutassa meg Andrewsnak, hogy hogyan kell inni pohárból, valamint emlékeztettem arra, hogy a felmosót a fürdőszobában találja. És ha már megtalálta, mutassa is meg, hogy milyen ügyesen használja.

Aztán Dugó kapott egy fél banánt a teás üveg helyett, és ezzel rövid időre megint helyreállt a rend.

Készülhettünk a sétára. Ennek külön forgatókönyve volt, amit már megtanultam Kingától. Elsőnek KisTomot öltöztettem fel, és raktam ki a folyosóra azzal a feladattal, hogy készítse elő a babakocsit Pepének. Ezután villámgyorsan felöltöztettem Pepét, beraktam a kocsiba, bekötöttem, és megbíztam KisTomot, úgy, mint okos, ügyes nagyfiút, hogy vigyázzon a tesójára.

Most jött a legnehezebb feladat. Fél szemmel a folyosót figyelve felöltöztettem Dugót, akit egyébként egy másodpercre sem lehetett egyedül hagyni. Jó erősen megfogtam a kezét, zsebre raktam a kulcsomat, és máris indulhattunk sétálni. Az ajtóból még visszaszóltam a szomszédomnak.

− Most lesz egy órányi szüneted. Pihend ki magad! Egyébként egész ügyes bébicsősz vagy, némi gyakorlással akár mesterfokra is fejlesztheted magad. Hétvégén ingyen gyakorolhatsz nálam. Ja, és csukd már be az ajtómat is légy oly kedves. Nyugi, a kulcs nálam van utaltam arra, hogy néhányszor már kizártam magam a lakásból, és amíg valaki be nem futott a számtalan pótkulcsom egyikével, rendszeresen nála időztem.

Ezzel a drámai kijelentéssel elindultunk végre, hátrahagyva Andrewst, meg a nyitott ajtót. Végtére is nem lehet mindenre gondom. Egyik kezemmel a babakocsit toltam, KisTommal az oldalamon, a másik kezemmel Dugót fogtam, aki minduntalan önálló életet akart élni.

3. fejezet

Dugó szerelembe esett. Ült a homokozó szélén, és egyvégtében dumált a maga saját belső nyelvén, Lili, a kislány pedig, aki szintén a mi lépcsőházunkban lakott, édesen mosolygott rá, és néha megpróbált szóhoz jutni mellette. Lili anyja vállalta, hogy szemmel tartja mind a két fiút, amíg én KisTommal valami nagyfiúsat játszom.

Először hintáztunk, majd kipróbáltuk a csúszdát. Még jó, hogy hideg és száraz volt az idő, így legalább a sártól nem kellett tartanom.

Amikor úgy véltem, hogy már kellőképpen elfáradtak, elindultunk visszafelé, útba ejtve a közértet. Rögtön kiderült, hogy mennyire nem fáradtak a kölykök. Dugó beszabadult a pult mögé, rögtön le is rámolta a konzerveket a polcról, majd leült a földre, és elkezdett építeni belőle. Pepe kikövetelt magának egy újabb túrórudit, KisTom pedig közölte velem, hogy akkor ő meg kér egy kindert.

Rajtam kívül persze mindenki élvezte, amit a gyerekek műveltek. Körberajongták őket, kaptak egy kis banánt, egy kis csokit, még egy túrórudit, én meg közben átkoztam magam, hogy mi a fenének kellett behoznom őket a közértbe, hiszen így most nem fognak időben vacsorázni, tehát nyűgösek lesznek a lefekvésnél, és a többi, és a többi. Olyan ez, mint amikor meglököd az első dominót és magával borítja az összes többit is.

Röpke félóra múlva némi erőszakkal összegyűjtöttem a zsebibabákat és betereltem őket a parányi lakásomba. Jött a jól bevált koreográfia, de most visszafelé: először Dugó került vissza a járókába, majd Pepe, végül KisTom, mint nagyfiú.

Andrews viszont nem volt sehol. Úgy látszik, egyedül maradtam. Vacsoráig játszottunk egy kicsit. Mesét olvastam, ez legalább mindenkit lekötött egy ideig. Igaz, hogy egy-egy mondat közben KisTom három-négy kérdésére kellett válaszolnom, valamint folyamatosan ügyelnem arra, hogy Dugó ne piszkálja Pepét, de még így is viszonylag csend és béke honolt mind a harminc négyzetméteremen.

Vacsi után bekapcsoltam a tévét, hogy megnézhessék az esti mesét. Pepét az ölembe vettem, majd Dugót is, mert ő aztán vigyázott arra, hogy érvényesítse az érdekeit. Szerencsére KisTom megelégedett a mellettem lévő hellyel, hiszen ő már nagyfiú, neki nem kell ölben ülni.

Aztán bevonultam a fürdőszobába. Elkészítettem a fürdővizet. Ennek megint megvolt a maga menete. Mivel Dugó a legtürelmetlenebb, először őt tettem be a kádba. Előtte kicsit játszottunk, megdögönyöztem, végigpusziltam a dundi lábait, megharapdáltam a lábujjait. Kéjesen kacagott, újra és újra nyújtva hol egyik, hol másik tappancsát, hogy még pusziljam. Imádtam.

Dugó nemcsak a legtürelmetlenebb volt hármójuk közül, de ő tudott a legjobban hízelegni is. Amíg betettem a kádba, számtalan nyálas puszival honorálta a kényeztetésemet. És a fürdőkádban is végig produkálta magát. Feje tetejére tett egy kis habot, majd elénekelte, hogy "bőg a tején, mej ninc kajap a fején!". A könnyem is kicsordult, úgy nevettem. Ezen felbátorodva persze még legalább egy tucatszor előadta a produkciót, és mindannyiszor elvárta a harsány tetszésnyilvánítást.

Mire sikerült kiszednem a kádból, akár mellé is bújhattam volna, olyan vizes lettem. Ez is hozzátartozott a játékhoz. Aztán tiszta pelus, pizsama, hálózsák, járóka, egy üveg langyos kakaó, és mire az is elfogyott, a kedvenc rongydarabkájával álomba zuhant.

Következett Pepe. A kéjenc. Ő nem hízelgett, de elfogadta a kényeztetést. Sőt, elvárta. Imádta, ha a fenekét puszilgattuk. Gurgulázva kacagott, akár órákon át. Fürödni viszont nem szeretett. Sőt, kifejezetten utált. Gyorsan belelógattam a vízbe, csak ott mostam, ahol nagyon muszáj volt, és máris szedtem ki a kádból. Aztán bocsánatkérés gyanánt még egy kis puszilkodás, hogy helyre álljon a béke, majd langyos kakaó, kedvenc rongyocska és szunya.

De még hogy! Pepe elalvós póza utánozhatatlan volt. Hasra fordult, a lábait maga alá húzta, a feneke az égnek meredt, egyik keze a feje mellett, arra támaszkodott, a másikkal az alvós rongyot fogta, és néhány ujjával együtt begyömöszölte a szájába. Kingával még eddig nem sikerült megfejtenünk, hogy hogy lehet így aludni.

KisTom több mázsányi játékkal vonult be a fürdőkádba, és ott kellemesen eljátszott néhány horrorisztikus jelenetet: lezuhan a repülő, elsüllyed a hajó, a kannibálok felfalnak mindenkit, jön a cápa, az óriáskrokodil, és a többi. Kiapadhatatlan fantáziája volt.

Viszont közben meg tudtam ágyazni, betakartam a kicsiket, gyorsan elmosogattam, és csak azután játszottuk el az utolsó játékot, amikor is KisTom a hajó, és én elsüllyesztem őt. Ez abból állt, hogy kihúztam a fürdőkád dugóját, és megvártuk, míg lefolyt az összes víz.

Akkor kiszedtem a kádból, öltözés, kakaó, és a nagyfiúknak kijáró plusz mese. Meg egy kis tévézés műsoron felül. Ennyi kényeztetés ugyanis jár a neki. A mesefilm közepén már egyre laposabbakat pislogott, és néhány perc múlva ő is békésen szuszogott.

Számomra most jött el a java a dolgoknak. Kimostam a fürdőkádat, beindítottam a mosógépet a legszükségesebb dolgokkal, feltettem a tejet forralni másnapra. Főztem még egy kávét magamnak, és elgondolkodtam azon, hogy milyen gyengék is férfiak, milyen hamar megfutamodnak.

Ekkor halkan kopogtak a bejárati ajtón, de ezzel egy időben megszólalt a telefon is. Először a kagylót kaptam fel, és meg sem várva, hogy megtudjam, ki van a vonal másik végén, közöltem, hogy várjon egy percet, mert kopognak.

Kinyitottam az ajtót, de igazán nem is láttam, hogy kinek, mert hallottam, hogy fut a tej a konyhában. Én is futottam. Lekaptam a tejet, konstatáltam, hogy a szomszédom jött meg egy üveg vörösborral, majd felvettem a telefont, és megérdeklődtem, hogy ki van a vonal túlsó végén.

− Kinga. Csak az érdekelne, hogy menjek-e holnap a srácokért, vagy bírod még?

Aggodalom ült a hangjában.

− Édesem, a kölykök bűbájosak, lehet, hogy vissza sem adom őket. Eszedbe ne jusson, hogy értük gyere! Tök jól elvannak. Dugó szerelmes, azonkívül kirámolták a közértet és a zöldségest, de mindenki imádja őket. Holnap a henteshez megyünk, az egy kicsit nagyobb falat lesz nekik.