részlet

A mű eredeti címe
The School for Good and Evil 4: A Quests for Glory

Text copyright © 2017 by Soman Chainani
Illustrations copyright © 2017 by Iacopo Bruno
Hungarian translation © 2019, 2022 by Bozai Ágota

Published by arrangement with HarperCollins Publisher
All rights reserved.

Kiadta a Menő Könyvek, a Manó Könyvek Kiadó Kft. imprint kiadója.
A Manó Könyvek Kiadó az 1795-ben alapított Magyar Könyvkiadók és Könyvterjesztők Egyesülésének tagja. 2022
1086 Budapest, Dankó utca 4–8.
www.menokonyvek.hu
Felelős kiadó: Kolosi Beáta ügyvezető igazgató
Minden jog fenntartva.

Felelős szerkesztő: Csapody Kinga
Olvasószerkesztő: Kótai Katalin
Műszaki vezető: Rácz Julianna

A magyar kiadás borítóját Iacopo Bruno grafikáinak felhasználásával Magyari-Ésik Zsófia tervezte

ISBN 978 963 584 270 4

Elektronikus változat
eKönyv Magyarország Kft.
www.ekonyv.hu
Készítette Ambrose Montanus

Allynek és Brendannek

cd

Ősidőknek erdejében

Két kastély áll, fej fej mellett;

Egy a Jónak, egy Gonosznak,

Együtt, de mind mást tanulnak.

Menekülnél, de nem lehet,

Kifelé csak mese vezet.

1. rész

c 1 d Majdnem királyné

AGATHA

Ha az ember azzal tölti élete nagy részét, hogy egy lánnyal tervezi a boldogan-éltek-míg-meg-nem-haltak örökkévalóságát, fiúval esküvőt tervezni elég nehéz.

Ráadásul olyan fiúval, aki hónapok óta kerüli Agathát.

Agatha szemére nem jött álom, zsigereiben nőttön-nőtt és erősödött a görcsös félelem. Gondolatai mind akörül cikáztak, mi mindent kell még megtenni a nagy nap előtt, de ébrenlétének ily késői órán nem ez volt az igazi oka. Nem. Valami más: egy emlékkép a fiúról, akihez feleségül fog menni… egy olyan emlék, amire borzasztó volt gondolnia…

Tedros könnyezve lóg egy férfi vállán. A fiú, ahogy mélyről fakadó artikulálatlan sikollyal üvölt, olyan fájdalmas, átható hangon, hogy Agatha néha képtelen volt mást hallani, mint ezt a hangot…

Másik oldalára fordult, fejét a párna alá dugta, a párnát erősen fülére szorította.

Hat hónap telt el a koronázás napja óta.

Agatha azóta egyetlenegyszer sem aludt jól.

Érezte, hogy az ágy lábánál Perrszepó ingerlékenyen mocorog. Agatha nyugtalansága miatt a macska sem tudott aludni. Felsóhajtott, megsajnálta az állatot, próbált mélyeket lélegezni. Elméje lassan kezdett megnyugodni. Mindig jobban érezte magát, ha tehetett valamit mások megsegítésére, ha csak annyit is, hogy elalszik, és ezzel nyugalmat adhat kopasz, fura természetű macskájának… Bárcsak tehetne valamit a hercegéért is, gondolta. Együtt mindig képesek voltak megoldani a…

Klikk.

Szíve kis híján megállt.

Az ajtó.

Nagyon feszülten hallgatta a neszeket. Hallotta Perrszepó halk hortyogását és a retesz nyikorgó nyílását.

Alvást színlelt, de keze lassan az éjjeliszekrényen heverő tőr markolata felé csusszant.

Azóta tartotta ott azt a tőrt, hogy Camelot várába érkezett. Kénytelen volt – Tedros jóval azelőtt ellenségeket szerzett a várban, mielőtt koronázandó királyként ide érkezett. Bár ezek az ellenségek most egytől egyig tömlöcben senyvednek, kémeik vannak mindenütt. Azon mesterkednek, hogy megöljék Tedros királyt és az ő jövendőbelijét, a leendő királynét…

És most a hálókamra ajtaja nyílik.

Ezen a késői órán senki nem járhat az ő folyosóján. Senki nem léphet be az ő épületszárnyába.

Hátára a résnyire nyitott ajtón át holdfény világított. Alig lélegzett, ahogy halk, csosszanó lépteket hallott a márványpadlón közeledni. Árnyék suhant át a nyakán, végignyúlt az ágyon.

Agatha erősebben markolta a tőrt.

Lassan egy test súlya ereszkedett a matracra mögötte.

Ne mozdulj, mondta magának.

A súly egyre nehezebb lett. Egyre közelebb húzódott hozzá.

Ne mozdulj!

Hallotta saját lélegzését.

Ne mozdulj!

Az árnyék feléje nyúlt.

Most.

Agatha mély levegőt vett, és hirtelen megfordult. A tőr hegyével egyenesen a betolakodó nyakára célzott, aki azonban megragadta a lány csuklóját, és az ágyra szorította. A tőr hegye egy hajszálnyira volt az ádámcsutkájától.

Agatha rémülten szisszent fel, ahogy a betolakodóval egymás tágra nyílt szemének fehérjét bámulták.

A sötétben csak annyit látott belőle, de érezte bőrének melegségét, verejtékének friss harmatillatát, és testéből minden félelem elpárolgott. Hagyta, hogy finom ujjait a férfikéz lassan lefejtse a tőr markolatáról. Ezután nagyot szusszant, és leroskadt a párnára Agatha mellé. Az egész olyan gyorsan, annyira hangtalanul történt, hogy Perrszepó meg sem moccant.

Agatha várt, hogy ágytársa megszólaljon, vagy magához ölelje, vagy elmondja, miért kerülte őt oly sokáig, de ő csak összegömbölyödött mellette, és úgy nyüszögött, mint egy kimerült vadászeb.

Agatha a selymes szőke férfihajat simogatta, ujjaival itatta fel halántékáról a verejtéket, és hagyta, hogy hosszú, királyi hálóingébe szipogjon.

Még sosem látta sírni. Így nem. Ilyen rémült és legyőzött hangon nem.

De ahogy a férfitestet ölelte, ahogy a férfiszuszogás egyenletesen lenyugodott, megadta magát Agatha érintésének, a szőke fej felfelé moccant, és nagyon halvány mosollyal nézett rá…

Aztán a mosoly eltűnt.

Valaki nézi őket. Magas, turbános nő áll az ajtóban, fehér fogsora szinte fénylik a sötétben.

És Tedros amilyen hirtelen jött, olyan hirtelen el is tűnt a szobából.

Az augusztusi nap sugarai beszűrődtek az ablakon, egyenesen a csillárra, ahonnan a fény Agatha szemébe vetült.

Álmosan pislogva látta, hogy a kristálycseppek hiányoznak a csillárról, és az egészet, mint valami régi sírkövet, pókháló borítja.

Mellkasához húzta a párnát. Még Tedros-illata volt. Perrszepó feltápászkodott az ágy lábától, a párnát szaglászta, lekushadt, mintha a következő pillanatban cafatokra akarná karmolni. Agatha szigorú pillantást vetett rá. A macska visszafeküdt az ágy lábához. Valami fejlődés azért látszik, gondolta Agatha; a várkastélyban töltött első éjszakájukon Perrszepó belevizelt Tedros cipőjébe.

Hangok hallatszottak odakintről.

Agatha bő fekete hálóingében felült, körülnézett a szobában. Háromszor akkora volt, mint Gavaldonban a régi házuk. Ékköves keretű poros tükröket látott, egy rozoga pamlagot, és legalább kétszáz éves elefántcsont berakásos íróasztalt. Úgy kapaszkodott a párnájába, mintha az valami mentőtutaj lenne. Elmerült a vörösbegytojás-kékre festett márványlapokról és a pöttyös arany virágokkal díszített, ugyanilyen színű falakról áradó csendben. A királyné lakosztálya olyan volt, mint minden más Camelot várában: távolról királyi, közelről azonban kopottas, nem az, aminek messzebbről látszott. Ez rá is vonatkozott: a királyné lakosztályában lakott, de még nem is királyné.

Az esküvőig még van két hónap.

Az esküvő közeledtével pedig napról napra nyugtalanabb.

Egyszer volt, hol nem volt, volt idő, amikor Agatha úgy képzelte, hogy boldogan él, míg meg nem hal, életét Sophie társaságában, Gavaldonban éli le. Mindketten egy-egy városi ház büszke birtokosai lesznek, reggelente együtt teáznak, együtt fogyasztják a pirítóst, és aztán együtt mennek át Mr. Deauville Meséskönyv-boltjába, ami már A&S Könyvesbolt néven üzemel, mivel az öregúr halála után ő és Sophie átvették az üzletet. Munka után segítene gyógynövényeket és virágokat szedni, amiket Sophie felhasználhatna szépészeti készítményeiben. Aztán vacsorára átmennének Agatha édesanyjához a Temetődombra, bárányvelőtokányt és omlós, vajas gyíkpitét ennének (Sophie természetesen párolt szilvát és nyers uborkát). Milyen üdítően hétköznapi lenne az életük együtt. Milyen boldogok lennének! Nincs szükségük semmi másra, csak egymás barátságára.

Még erősebben szorította magához a párnát. Milyen nagyon és milyen gyorsan meg tud változni minden!

Anyukája halott. Sophie a Gonosz dékánja abban a varázsos iskolában, Agatha pedig Arthur király fiához megy feleségül.

Talán senki nem volt izgatottabb az esküvő hírétől, mint Sophie, aki egyik levelet a másik után küldte a távoli kastélyból. Menyegzői ruhákat, esküvői tortákat és porcelán étkészletet tervezett neki, és ragaszkodott ahhoz, hogy Agatha az általa tervezett ruhában esküdjön örök hűséget hercegének, az általa tervezett tortát fogyasszák az általa tervezett étkészletről. („Drága Aggie, nem válaszoltál a fátyolkelmemintákkal kapcsolatban, amiket elküldtem neked. A javasolt előételfalatkákról sem nyilatkoztál. Drágám, ha nem akarod, hogy segítsek, csak szólj…”)

Agatha látta az asztalán felhalmozott leveleket. Pókhálószerű, finom por lepte a papírt. Mindennap elhatározta, hogy válaszolni fog, de minden nap úgy telt el, hogy elhatározása teljesítetlen maradt. És a legrosszabb az volt az egészben, hogy nem is tudta, miért.

Egyre hangosabbak lettek az ajtón kívüli léptek.

Agatha gyomra összerándult.

Ez így megy már hat hónapja. Egyre nyugtalanabb lett, Tedros pedig egyre jobban magába zárkózott. Tegnap éjjel voltak a legközelebb ahhoz, hogy beszéljenek a koronázás napján történtekről, de egyikük sem szólt egy szót sem. Agatha tudta, hogy szíve választottja nagyon zaklatott… feldúlt… szégyelli magát… De nem tud segíteni neki, ha Tedros nem beszél vele. Márpedig nem tud beszélni, ha soha nincs vele.

Újabb hangok. Újabb léptek.

Agatha szája kiszáradt. Kézbe vette az éjjeliszekrényre készített vizespoharat. Üres. A kancsó is.

Perrszepó leugrott az ágyról, a fakó kétszárnyú ajtó felé lopakodott.

Több időt kell kettesben töltenie Tedrosszal, gondolta Agatha. Úgy kell együtt lenniük, mintha nem külön életet élnének. Úgy kell együtt lenniük, hogy teljesen őszinték lehessenek egymással, hogy visszatérjen a régi meghittség. Úgy, hogy megint önmaguk lehessenek…

Az ajtó hirtelen kinyílt. Négy szobalány lépett be, egyforma szabású, de eltérő pasztellszínű – barackrózsaszín, pisztáciazöld, grépfrútpiros, rózsasárga – bő ruhát viseltek. Mintha egy doboz vegyes macaron elevenedett volna meg. Magas, napbarnított bőrű hölgy vezette őket. Ruhája levendulalila, szeme sötét, ajakrúzsa fényes vérvörös. Dús fekete haját turbán takarta. Egyik kezében bőrkötésű notesz, a másikban olyan hosszú madártoll irón, hogy korbácsnak is beillett volna.

– Reggeli az esküvői virágkertésszel hét órakor a Kék Torony ebédlőjében. Aztán húszpercenként találkozó szabójelöltekkel, hogy eldöntsük, melyikük varrja az esküvői vászonneműt. Aztán interjú a Camelot Kurír újságírójával a lap Esküvői Előzetes Különkiadása számára. Kilenckor látogatás a Camelot Állatkertbe, a hivatalos esküvői galambok kiválasztása, mert különböző fajok vannak, mindegyik a fehér más-más árnyalatában…

Agatha alig volt képes hallgatni, mert Barackrózsaszín és Pisztáciazöld kirángatta az ágyból, és máris forró vizes kendőkkel mosdatták, miközben Grépfrútpiros fogkefét tolt a szájába, és Rózsasárga mindenféle krémeket kent az arcára, ahogy Sophie szokta, csak Sophie karizmája és humora nélkül.

– Ezután a Sophie és Agatha meséje kötet dedikálása a Tintaleves & Betűpite Könyvfaloda boltban. A kötet bevétele a várkastély vízvezetékrendszere felújításának költségeire fordíttatik – folytatta a levendulaszínű ruhás hölgy éles, affektáló hangon. – Ezt követően adománygyűjtő ebéd a Kötőfék Klub nagytermében, ahol gazdag klubtagok gyermekeinek olvas fel meséket. Az így befolyó bevételből reményeink szerint a felvonóhíd javíttatik meg.

– Hmmm, lady Gremlaine? Lenne idő arra, hogy találkozzak ma Tedrosszal? – kérdezte Agatha kissé elmosódott hangon, mert a személyzet éppen kék ruhába csomagolta a testét. – Rettentő sok ideje nem reggeliztünk, nem ebédeltünk, nem vacsoráztunk együtt…

– Ebéd után táncóra. A keringőt fogja gyakorolni az esküvői táncra. Ezt követően etikettóra lesz, hogy ne kövessen el illemhibát, és ne egye le magát az esküvői vacsorán, végül történelemóra régebbi korok királyi esküvőinek diadalairól és katasztrófáiról, annak érdekében, hogy az ön menyegzője az előbbi, ne pedig az utóbbi kategóriába essen – fejezte be a gondolatot lady Gremlaine.

Agatha fogcsikorgatva tűrte, hogy szobalányai a hajával és a sminkjével foglalkozzanak, ahogy annak idején a Tükröm-tükröm teremben a nimfák.

– Tánc, etikett, történelem… már megint a Jók Iskolája. Az iskolában legalább volt idő a hercegemmel lenni.

A főudvarmester asszony lassan Agathára emelte tekintetét. Olyan erővel csapta össze bőrkötéses noteszét, hogy egy ékkő kiesett a fedlapból.

– Nos, mivel nincs több kérdése, jelen lévő szobalányai gondoskodni fognak arról, hogy időben érkezzen a reggelihez – mondta, azzal megfordult, és elindult az ajtó felé. – A király őfelségének bármelyik pillanatban szüksége lehet rám…

– Szeretnék ma találkozni Tedrosszal – fejezte ki Agatha a kérését határozottan. – Kérem, illessze be a napirendembe.

Lady Gremlaine megtorpant, hátrafordult, ajka vékony vonallá feszült. A szobalányok kissé hátráltak Agathától.

– Megjegyezném, hogy tegnap éjjel nagyon is volt alkalma találkozni vele. Az udvari etikett szabályait megszegve – jegyezte meg lady Gremlaine. – A király az esküvőig nem tartózkodhat az ön szobájában kíséret nélkül.

– Tedrosnak nyilván joga van találkozni velem, amikor csak akar – mondta Agatha. – Ő a király. És én a királyné.

– Még nem méltóztatik királynénak lenni, hercegnő – felelte a főudvarmester asszony nagyon hűvösen.

– De az leszek az esküvő után – felelte Agatha. – Ráadásul minden időmet kénytelen vagyok az esküvő tervezgetésével tölteni, mint valami esztelen csitri, pedig semmire sem vágyom jobban, mint arra, hogy Tedros mellett lehessek, segíthessek neki a királyság dolgaiban, levehessek egy-két gondot a válláról, csökkenthessem a terheit. Mivel pedig ön a király és a leendő királyné szolgálatában álló főudvarmester, ez olyan kérés, amelynek teljesítésében ön nyilván illetékes.

– Értem – felelte lady Gremlaine, és egy lépést tett Agatha felé. – A várkastély omladozik. Az, hogy az ön királya joggal viseli-e a koronát, még vitatott. Kémek fenekednek mindenütt az önök elpusztítására. Az előző királyné és áruló lovagja a koronázás óta bujkál, a monarchia megdöntését célul tűző Királyi Kárhozat című illegális kiadvány máig ismeretlen szerzője pedig azt írja önről, hogy „ajnározott üdvöske valami amatőr meséből, akinek feltett célja, hogy még több szégyent hozzon Tedrosra, mint a saját anyja”.

Lady Gremlaine mosolyogva magasodott Agatha fölé.

– Ön pedig most itt áll előttem, és még mindig ott tart, hogy visszasírja az iskolában töltött időt, amikor a folyosón volt lehetősége egy kis csókolózásra az osztályvezér herceggel.

– Nem. Ez egyáltalán nem így van. Segíteni akarok vele – felelte a lány, és hősiesen állta a főudvarmester asszony parfümjének szagtámadását. – Pontos tudomásom van minden problémáról, amellyel kénytelenek vagyunk szembenézni, de Tedros és én összetartozunk, egy párost alkotunk, és…

– Akkor miért nem hívatta önt soha? – kérdezte lady Gremlaine.

Agatha összerezzent.

– Ami azt illeti, a tegnap éjjeli pillanatnyi visszaesésen kívül, mellyel kapcsolatban őfelsége biztosított, hogy nem fog megtörténni többé, egyszer sem említette az ön nevét – tette hozzá a főudvarmester asszony.

Agatha erre egy szót sem szólt.

– Attól tartok, Tedros királynak fontosabb dolgai is vannak. Az esküvőig megpróbálja lemosni Camelot királyságáról a szégyent – folytatta lady Gremlaine. – Az esküvőig, amelynek olyan pompásnak, fényűzőnek, emlékezetesnek és fennköltnek kell lennie, hogy eloszlassa a megalázó koronázás után keletkezett kételyek mindegyikét. Az esküvőt pedig ezeréves hagyomány alapján a leendő királyné szervezi. Ez az ön feladata. Ezzel segíthet királyának – mondta, és olyan közel hajolt, hogy orra kis híján Agatha orrához ért. – De ha az a kívánsága, hogy mondjam meg Tedros királynak, hogy ön rangon alulinak tartja eme feladatát, s minden egyes döntésünket megkérdőjelez egészen a ruhatára uralkodó színeiig, a fürdés fontosságáig és a lábbeli kiválasztásáig, most pedig mindezt betetőzve az a kívánsága, hogy őfelsége szakítsa meg sürgős feladatainak végrehajtását annak érdekében, hogy önnél biztosítsa királyi minőségét, és önt is biztosítsa arról, hogy önök ketten egy párt alkotnak… akkor csak tessék, hercegnő. Majd meglátjuk, mit válaszol erre a kérésre Tedros király.

Agatha feszengve nyeldekelt, nyaka elvörösödött.

– Nem… hagyjuk. Holnap biztosan találkozom vele – felelte halkan, és újra felnézett.

De lady Gremlaine akkorra már elment, csak pasztellszínekbe öltözött kegyeltjei voltak ott, készen arra, hogy odatereljék a hercegnőt a reggelizőasztalhoz, ahol nem lesz ideje megenni a reggelit.

Tartalom

1. rész

1. Majdnem királyné

2. Hogyan ne baltázzunk el egy szép koronázási ünnepséget?

3. Az ám, lazán, avagy kicsire nem adunk, a nagy meg nem számít

4. Feladatfordulat

5. Lila köd, avagy a varázsos beavatkozás

6. Két elmélet

7. A hős lovag és a Tó Asszonya

8. Mindenki-mentő küldetés

9. Kinek kell Hort?

10. A könyvfalás előre nem látott előnyei

11. Maradj a csapattal

12. Elsődleges hűség

13. Az alma nem esik messze a fájától, avagy amilyen az apa, olyan a fiú

14. Mitől király a király?

15. Kalóztanya

16. Titkok és talányok

17. A Térképterem

18. Az igazat, csakis az igazat, és semmi mást, csak az igazat író toll

19. Négyföld-fok

20. Az Oroszlán és a Kígyó

2. rész

21. Szövetségesek és ellenségesek

22. A név titka

23. A seriff lánya

24. Egy történet több oldala

25. Éjszakai légyott a sherwoodi erdőben

26. Királyi kérdések

27. A király beszéde

28. A hercegnő és a király

Forgalmazza:
eKönyv Magyarország Kft.
www.ekonyv.hu

Felhasznált betűtípusok:
Architects Daughter – SIL Open Font License
Courgette – SIL Open Font License
EB Garamond – SIL Open Font License
Girassol – SIL Open Font License
Great Vibes – SIL Open Font License
IM Fell English – SIL Open Font License
Noto Serif – Apache License 2.0
Nymphette – Nymphont License v1.00
Pirata One – SIL Open Font License
PT Mono – SIL Open Font License
Saira Stencil One – SIL Open Font License
Viaode Libre – SIL Open Font License
Zilla Slab – SIL Open Font License