részlet

Fordította Orosz Ildikó

A fordítás alapjául szolgáló kiadás:

Alice Haddon – Ruth Field:

Finding your self at The Heartbreak Hotel

HQ, London, 2024

Az Ani Aladegbami-verset Elekes Dóra fordította

Copyright © 2023 by The Heartbreak Hotel, London, Ltd.

Magyar kiadás © Park Kiadó, Budapest, 2025

Hungarian translation © Orosz Ildikó, 2024

Minden jog fenntartva

Anyáinknak –

Tessa Haddonnak (1938–2020) és Kay Fieldnek

A Nap

Kis teremtmény – így látta magát –,

aki sütteti magát a nappal, egyetlen tápláléka a meleg.

Követte a fényt, nehogy arra ébredjen egyszer,

egyedül reszket a fagyos sötétben.

És észre sem vette… a zavarodottság ködében,

az erőlködésben, hogy mindent összetartson,

hogy a melegben maradjon…

Észre sem vette, hogy egyedül sem fázik soha.

Hiszen ő a Nap.

Hőtartaléka kifogyhatatlan.

Kis teremtményeket táplál évezredek óta.

Nincs nála hatalmasabb.

Ani Aladegbami

BEVEZETÉS Összeomlás

Teljes meggyőződéssel hittél valamit, aztán hirtelen kiderült, hogy minden egészen másképp van. Lesújtó tapasztalat, ha a szerelmünk elhagy. A fájdalom a földbe döngöl, letaglóz, egy szempillantás alatt, kiütéssel győz.

Aztán idővel kezdetét veszi egy lassú, hónapokig vagy akár évekig tartó utazás, melynek során ismét talpra állunk, és magunkba építjük a történtek szomorú tanulságait. A totális fizikai kimerültség is mutatja, mennyire megviseli a testünket a csapás.

Ha összetörik a szívünket, az nem kizárólag érzelmi megrázkódtatást jelent, de testileg is pusztító élmény. A szervezetünk jó időre kizökken fizikai-érzelmi stabilitásából, és rendkívül kiszolgáltatottá, sebezhetővé válunk mindennel és mindenkivel szemben.

Összetört szív, árulás, megcsalás, hűtlenség, kétszínűség, átverés, hitszegés, a bizalommal való érzelmi vagy fizikai visszaélés – ezek a kifejezések pontosan érzékeltetik, hogy ilyenkor alapjaiban rendül meg a biztonságérzetünk és a párkapcsolatokba vetett hitünk. Odalesz a lelki békénk, felborul a valóságérzékelésünk, és darabjaira hullik a korábban oly gondosan eltervezett jövő. Rettenetes, hogy éppen az ejtett rajtunk fájdalmas, talán sosem gyógyuló sebet, akiben a leginkább megbíztunk. Úgy érezzük, mintha beletaszítottak volna a Nagy Hadronütköztetőbe, s örökre magunkra hagytak volna ott. Vagy mintha egy hajó fedélzetéről a tengerbe esnénk, és ahogy a hullámok közt hánykódva próbálunk lélegzethez jutni, felnézve a kedvesünkre egyszer csak ráeszmélünk: de hiszen éppen ő hajított át a korláton!

Nem csupán a párkapcsolatunk megy tönkre, hanem az a kettőnket körülvevő jelképes ökoszisztéma, a teljes társas és érzelmi rendszer is összeomlik, amelybe addig mindketten beletartoztunk. Lőttek a közös barátoknak, az új családunknak, az együtt megélt történeteinknek, a kedvenc közös helyeinknek, ahol addig előszeretettel megfordultunk. Joggal érezhetjük hát, hogy nem csupán a szerelmünktől kell elszakadnunk, hanem mindazoktól az emberektől és terektől is, amelyek addig egybekovácsoltak bennünket.

Sokféle pusztító érzés, düh, összeomlás, zavarodottság, bánat, csömör, álmatlanság, szorongás, elesettség, rettegés lehet úrrá rajtunk. Magunkban újra és újra visszapörgetjük és lejátsszuk az idáig vezető mozifilmet, kényszeresen ismét átéljük a történteket, bosszúról és békülésről fantáziálunk, és közben teljesen kimerülünk. Mintha beleragadtunk volna egy sebesen forgó cirkuszi kerékbe, miközben a késdobáló egyre-másra hajigálná felénk éles szúró-vágó szerszámait. Nem véletlen, hogy a partnerük által elárult emberek nem kevesebb, mint 67 százaléka olyan tüneteket mutat, melyek kimerítik a poszttraumás stressz-szindróma (PTSD) kritériumait.1 Sokféleképpen próbálták már leírni ezt az állapotot, nevezték szerelmicsalódás-zavarnak,2 megcsalás miatti stressznek,3 morális sérülésnek.4

Az árulás olyan súlyos és förtelmes bűn, hogy a középkori költő, Dante a pokolról írt víziójában a legmélyebb bugyrot jelölte ki a vétkesek számára. A pokol legalsó, kilencedik körében kaptak helyet ezek a gazemberek, és annak is a legmélyebb pontján található a legfőbb áruló: Lucifer. Itt, a jeges semmiben vegetálnak a „szív bűnét” elkövetők, örökre arra kárhoztatva, hogy többé ne érezzék a szív melegét. Kifacsarodott testhelyzetben, nyakig egy tó vizébe dermedve, lefagyott fülekkel, fagyos könnyektől elhomályosult tekintettel várják a megváltásukat – mindhiába.

Hagyjuk is őket ott, ahol vannak!

A megcsalás gyakran egy pillanat alatt, derült égből villámcsapásként lepleződik le: felvillan a telefonon egy szexuális tartalmú üzenet, félremegy egy sms, vagy bankszámlakivonat érkezik egy titkos utazásról. Hirtelen az idáig vezető hazugságok hosszú sorára vagy egész hálózatára derül fény. A legtöbben meglepően nehezen vesszük észre, ha hazudnak nekünk (amivel szándékosan vissza is élnek a profi manipulátorok), és gyakran csak akkor tudatosul a kétszínűség, amikor már ott van az orrunk előtt.5 Ha megcsalnak, az önmagában is rendkívül bántó és megalázó tapasztalat, és ehhez még hozzájön egy különösen kellemetlen élmény: az az érzés, hogy beszennyeződtünk. Amikor kiderül, hogy a párunk lefeküdt valaki mással, olyan, mintha bemocskoltak, összepiszkoltak volna bennünket. És hasonlóan ahhoz, ahogy egy tisztaságmániás kényszeresen kezet mos, hogy megszabaduljon a kosztól, úgy a megcsalt személy is szüntelen azon rágódik, hogy miképpen szabadulhatna meg a hűtlenséget kísérő tisztátalanság és megalázottság érzésétől.6

A megcsalt szerelmes vesztesége a gyászolóéhoz mérhető, van azonban egy jelentős különbség. A gyásszal ellentétben, ha elhagynak, akkor meg kell küzdenünk a személyes elutasítottság fájdalmával is, mely érzés a legsebezhetőbb pontunkon talál el, és felhangosítja a mindenkiben ott duruzsoló kételyt: „Szerethető vagyok egyáltalán?” S éppen az, akihez megerősítésért fordulnánk, árulásával azt üzeni nekünk, hogy nem, nem vagyunk azok! Ha összetörik a szívünket, az a szeretetre nem méltó elutasítottak birodalmába száműz, és minden erőnket elszívja. Az elutasítás nyomán régi, egészen a gyerekkorig visszanyúló sebek szakadhatnak fel, tovább erodálódik az önbizalmunk és saját értékességünkbe vetett hitünk. Ilyen körülmények közt nem csoda, ha heroikus szellemi erőfeszítést teszünk a helyzet orvoslására, folyamatosan azon tipródunk, miképpen állíthatnánk helyre önbecsülésünket, és büntethetnénk meg a másikat – vagy legalább hogyan érhetnénk el, hogy újra belénk szeressen.

A szerelem olyan erős hajtóerő, hogy szokták a kokain utáni sóvárgáshoz is hasonlítani. Szerelmi eufóriában nagy mennyiségű dopamin szabadul fel a szervezetünkben, melynek hiánya viszont olyan szenvedést okozhat az összetört szívű szerelmesnek, mint a drogfüggőnek, ha nem jut szerhez.7 Amikor már azt hinnénk, túl vagyunk a csalódáson, akkor elég, ha a másik csak egy apró szeretetmorzsát dob nekünk, és máris csapot-papot hagyva, fejvesztve rohanunk hozzá. A késztetés még erősebb, ha a morzsákat apránként adagolva szórják elénk. A szerelmi kapcsolat legelején megfigyelhető, hullámzó dopaminszint – „vajon szeret vagy nem szeret?” – köszön vissza a szerelmi csalódás dinamikájában is. Egy váratlan sms az éjszaka közepén, hogy „hiányzol”, újra beindítja a dopaminlöketet és a görcsös kapaszkodást.

***

A szerelmi csalódás évszázadok óta dalok, versek és regények témája, ugyanakkor a folyamat tudományos vizsgálata sokáig háttérbe szorult a szerelembe esés javára. A pszichológia és a tudomány útmutatásának hiánya miatt az összetört szívű szerelmesek ebben a katasztrofális élethelyzetben kénytelenek olyan jó szándékú közhelyekkel beérni, mint „sok hal van még a tengerben” vagy „majdcsak találsz valaki mást” – mind roppant hamisan csengő, sovány vigasz. Amikor becsapnak és cserben hagynak, akkor a legutolsó dolog, amire gondolni tudunk, hogy egyszer majd szépen összeszedjük magunkat, és ismét beleszeretünk valakibe – pedig a valóságban ennél mi sem egyszerűbb.

Az internetes randioldalak forradalmasították a társas életünket, a romantikus kapcsolatokkal szembeni elvárások az utóbbi időkben a gyorsabb, rövidebb alkalmi viszonyok irányába mozdultak el. Gondoljunk csak az Ashley Madison8 randioldal szlogenjére: „Az élet rövid. Keress egy szeretőt!” (Life is short. Have an affair.) Az oldalnak becslések szerint világszerte 75,9 millió tagja van,9 havonta körülbelül 400 ezer új fiókot nyitnak, ami mérhetetlen mennyiségű hűtlenségre ad lehetőséget. Felmérések szerint a házasságok és monogám kapcsolatok nagyjából egynegyed részében történik félrelépés,10 ami a párkapcsolatok felbomlásának és a válásnak a legbiztosabb előre jelzője – sokkal biztosabb, mint ha nem illik össze a pár, elhalványul a szerelem, valamelyik fél függő, vagy akár ha bántalmazás van jelen a kapcsolatban.11 És ez még nem minden…

Az 1990-es években japán orvosok különös dologra lettek figyelmesek a sürgősségi osztályokon több, szívinfarktusgyanúval kórházba szállított beteg kapcsán. Ezek a páciensek sajátos kórlefolyási és gyógyulási mintázatot mutattak, a szívük pedig furcsa alakúnak látszott a CT-felvételeken: a hagyományos japán polipcsapdaedényekre emlékeztetett. Ezért is nevezték el ezt az állapotot Takotsubo-szindrómának (tako: polip, tsubo: edény).

A Takotsubo-szindóma (más néven összetörtszív-szindróma) kiváltója valamilyen nagy stresszt okozó esemény, például egy lesújtó hír, anyagi csőd, váratlan veszteség, heves veszekedés vagy akár egy szülinapi meglepetésbuli. Ilyenkor biológiai ok nem azonosítható, a tünetek azonban hasonlóak a szívinfarktushoz: mellkasi fájdalom, nehézlégzés és eltérések az EEG-vizsgálaton. Ám azon túl, hogy a szív polipcsapda alakú, nincs egyéb fizikai eltérés, sem érelzáródás, és a többi, életveszélyes kardiológiai esethez képest a felépülés rendszerint gyors.12 A Takotsubo-szindrómát azóta a világ szinte minden táján megfigyelték. Évente sok ezer embert érint, csak az Egyesült Királyságban legalább 7 százalékát teszi ki a szívinfarktusgyanúval felvett betegeknek.13 Ráadásul az ilyen esetek 90 százaléka 58 és 74 év közötti nők esetében fordul elő.14 Olvassuk ezt most újra, és gondolkodjunk el rajta!

Nyugaton a hasonló tüneteket elsősorban a hormonháztartás változásával magyarázzák („már megint a klimax?!”). Tény, hogy menopauza idején, amikor csökken az ösztrogénszint, a nők hajlamosabbak az összetörtszív-szindrómára, mivel a szívizmok elveszítik az ösztrogén nyújtotta természetes, stressz elleni védelmet. Ám ha ilyen egyszerű lenne a képlet, akkor a nők bizonyára bőségesen kapnának a probléma megoldására ösztrogénhormon-pótlást a menopauza idején, ám nem ez történik.15 Szintén az volna a logikus, hogy amikor a nők a hetvenes éveik közepére érnek, amikor a legalacsonyabb az ösztrogénszint (ha még kimutatható egyáltalán), akkor hirtelen megsokasodnának az ilyen esetek. De megint csak nem ez a helyzet.16

Dél-Koreában a haan kifejezés írja le azt az érzést, hogy amikor valakit méltánytalanság ér, erős késztetést érez, hogy az igazságtalanságot helyrehozza, ugyanakkor tehetetlen. A túl gyakori „haan” élmények oda vezethetnek, amit a dél-koraiak úgy hívnak: Hwa-Byung, vagyis „tűzkórság”. Tüneteiben hasonlít a Takotsubo-szindrómára, de a kiváltó okok általánosabbak; úgy vélik, a Hwa-Byung-ot az igazságtalanság és a bizalomvesztés okozhatja, ideértve a hűtlenséget is. A dél-koreaiak számára a Hwa-Byung a nemek közötti egyenlőtlenségről és a nők elnyomásáról szól. A dél-koreai nők szigorú szerepelvárások közepette élnek, kevés beleszólásuk és ráhatásuk van saját életükre, ezért gyakran felgyűlik bennük a harag, mígnem a szívük felmondja a szolgálatot.17 Lehetséges, hogy a nőket mások élethosszig tartó szolgálata meríti ki? Hogy elég pusztán nőnek születni erre a világra ahhoz, hogy az ember szíve összetörjön?

Svéd kutatók alaposabban is megvizsgálták az életesemények és az összetörtszív-szindróma közötti összefüggést, s a kutatásba férfiakat is bevontak.18 Úgy találták, hogy az összetörtszív-szindrómás férfiak életeseményei szinte teljesen megegyeznek a nőkével. A férfi és női résztvevők is úgy nyilatkoztak, hogy „halálosan kimerültek”, soha véget nem érő kötelezettségek és felelősségek súlya nehezedik rájuk, méltánytalanul bántak velük, saját igényeik háttérbe szorulnak, miközben mások védelmezése, segítése, valamint az irántuk érzett aggodalom tölti be az életüket, és nincs lehetőségük változtatni a helyzetükön. A hormonok? Talán. Azonban a svéd kutatási eredmények sokkal inkább a hatalmi rendszerek szociokulturális sajátságai felé mutatnak. Az endokrinrendszernél sokkal mélyebben gyökerező probléma, hogy a hatalommal rendelkezők szisztematikusan elárulják a hatalomból kiszorulókat.

A valóság az, hogy a nők továbbra is marginalizáció, jogfosztottság, tárgyiasítás és alárendeltség közepette élnek. Kapcsolatainkba, családi rendszerünkbe, társadalmunkba és kultúránkba mélyen beágyazódnak az ezzel kapcsolatos értékek és meggyőződések. Amikor hirtelen kibukik, hogy az olyan közös értékek, mint egyenlőség és igazság, egyeseket előnybe hoznak másokkal szemben, olyankor nemcsak személyes, hanem ideológiai szinten is megtapasztaljuk a cserben hagyást. Az elnyomó struktúra fojtogató liánjai a lelkünkre tekerednek, és fájdalmas, lealacsonyító üzenetekkel mérgeznek. Ha folyamatosan azt halljuk, hogy nem vagyunk elég jók és értékesek, akkor egy idő után elkezdjük magunk is elhinni, és belsővé tenni ezt a gondolatot. Ennél is rosszabb, amikor magunkat hibáztatjuk mintegy pszichés túlélési stratégiaként, hogy biztonságban legyünk a nálunk hatalmasabb erőkkel szemben. A nők világszerte egyre inkább öntudatra ébrednek, és kifejezik, hogy elegük van abból, ha lekezelően, megvetéssel és sértően bánnak velük. A metoo-mozgalom megmutatta, milyen erő rejlik abban, ha a nők összefognak, és nyíltan kimondják azt, amit mindig is tudtak: hogy az életük nem árucikk, a testük pedig mások által nem birtokolható.

Amikor egy nőnek azt mondják, „biztos a hormonok miatt vagy ilyen”; amikor nők azt látják, hogy másoknál kevesebb tiszteletben és méltóságban részesülnek; amikor a családokban kikerülhetetlen házimunka, amelyet a világ minden táján a nők végeznek, sem anyagi, sem erkölcsi megbecsüléssel nem jár; amikor a hatalmon lévők jogi döntéseket hoznak a nők testéről az ő beleegyezésük és beleszólásuk nélkül; amikor az erőszakot nemi alapon tolerálják; amikor azokat a nőket, akik szexuális visszaélés vagy bántalmazás miatt jogi elégtételt keresnek, beperelik rágalmazás miatt… – ez mind-mind árulás.

***

Ruth coachként dolgozik, én pedig pszichológusként, és egyetemista korunk óta barátok vagyunk. Az évek során beszélgetéseink gyakran szóltak a szívügyeinkről és a bánatainkról: amikor szerettünket gyászoltuk; amikor megcsaltak; amikor pszichés rendellenesség, elutasítottság, ilyen vagy olyan veszteség ért, és az esetek többségében találtunk valamit, amin a szörnyűségek közepette is nevetni tudtunk. A segítő szakemberek gyakran nem állnak professzionálisan saját sebezhetőségükhöz, miközben szakmánk lényege szerint mi próbálunk másokat kalauzolni nehézségeik közepette. Olyannyira igaz ez, hogy nem szokatlan, hogy egy terapeuta épp azért választja ezt a hivatást, hogy kezelni tudja vagy legalább háttérbe szorítsa saját sérülékenységét. A pszichológiai megközelítés segít a strukturáltság és az értelmesség illúzióját kelteni, és ezzel együtt kontrollálhatóságot sugall. Ám a vigaszt nyújtó keretrendszerek mögül előbb-utóbb felsejlik a valódi tapasztalat és a sebezhetőség. Ahogy az orvost nem védi meg hivatása a betegségektől, úgy a pszichológust sem vértezi fel szakmája a lelki fájdalmakkal szemben. Én is nemegyszer megadtam magam olyan gondolatoknak, mint „ezen már túl kellene lennem”, vagy „senki nem akarja már ezt hallgatni”.Megszámolni sem tudom, hányszor intettem saját klienseimet az ilyen belső monológok ellen – fennen hirdetve, hogy a szív sebeinek gyógyulásához idő kell, méghozzá sok idő –, és bíráltam azokat a kulturális és társadalmi elvárásokat, melyek arra kényszerítenek, hogy „mielőbb talpra álljunk”.

Ruth és én személyes és szakmai tapasztalatunkból is jól tudjuk, hogy a szenvedőnek – így e sorok olvasójának is – azonnali, intenzív gondoskodásra és törődésre, időre és némi térre, kapcsolódásra, mély együttérzésre és kedvességre van szüksége. Ebben a könyvben szeretnénk biztonságot és védelmet nyújtani számodra, kedves olvasó, ezért a következő oldalakon igyekszünk olyan légkört teremteni, mintha egy közös elvonuláson vennél részt velünk és más nőkkel. A továbbiakban a Szívfájdalom Szálló vendégeként, sorstársaiddal együtt kereshetsz válaszokat a veszteséged feldolgozása során felmerülő kérdésekre.

Hamarosan megismerkedhetsz az elvonulás többi résztvevőjével; Nadia, Irene, Eshe, Robyn és Lin társaságában közösen igyekszünk feltérképezni a jövőt. Bemutatunk néhány elképzelt színpadi jelenetet, és arra biztatunk téged is, kedves olvasó, hogy bátran lépj be ebbe a térbe nőtársaiddal, és add magad át az élménynek. Azt kívánjuk neked, nekik és minden nőnek, hogy ébredjetek fel, és ragyogjatok – mi pedig a következőkben megmutatjuk, hogyan.

Kedves olvasó, ha neked is nehezedre esik elszakadni a közösségi média pörgetésétől, és attól, hogy megszállottan kutasd, kit választott helyetted a kedvesed; ha nehezedre esik másképp érezni csalárd exeddel szemben; ha a barátaid nem hajlandóak tovább hallgatni a panaszkodásodat; ha már mindent megpróbáltál a hangfürdőtől a jeges fürdőn és a hipnózison át a bánatod borba fojtásáig; ha próbálsz egyenesbe jönni, de pár tétova lépés után ismét az örvényben találod magad; ha a szívedet ripityára törték, és a darabkái szanaszét hevernek a földön; ha tehetetlennek, kimerültnek, gyöngének és dühösnek érzed magad; ha félsz a magánytól, és már elfelejtetted, ki vagy valójában a lenullázódott párkapcsolatodon kívül; ha felháborít az igazságtalanság és a hazugság, nem érted az egész helyzetet, de elszántad magad, hogy továbblépsz…

…akkor ez a könyv neked szól.

Tartalom

Bevezetés: Összeomlás

I. A JELEN

1. Üdv a Szívfájdalom Szállóban!

2. A te történeted

3. Elárulva

4. A rumináció csapdája

5. Mutasd a középső ujjad az exednek!

6. Radikális elfogadás – Az elengedés művészete

7. Némasági fogadalom

II. A MÚLT

8. Kötődési minták

9. A „sötét hármas”

10. Identitás

11. A nyúl

12. Értékes vagy

13. Hatalom és szégyen

III. A JÖVŐ

14. Add vissza, ami nem a tiéd!

15. Érzelemszabályozás

16. Iránytű

17. Új kilátások

18. Bíróság

19. Egyszer volt, hol nem volt

20. Merj választani!

21. Erős szél

Utóhang

Köszönetnyilvánítás

A szerzőkről

Jegyzetek

Újdonságaink, eseményeink, valamint kedvezményes ajánlataink megtalálhatók megújult webáruházunkban, a booklove.hu-n!

Felelős kiadó Tönkő Vera

A Park Kiadó a Libri Könyvkiadó Kft. imprintje

Felelős szerkesztő Szala Boglárka

Szerkesztette Mariska Borbála

A szöveget gondozta Torma Lászlóné és Kővári Bettina

Műszaki szerkesztő Rochlitz Vera

Borítótervező Váraljai Viktória

Tördelte Kaposvári Franciska

ISBN 978 963 355 944 4

Elektronikus változat:

eKönyv Magyarország Kft.

www.ekonyv.hu

Készítette Ambrose Montanus

Felhasznált betűtípusok

Bona Nova – SIL Open Font License

DM Sans – SIL Open Font License

Caveat – SIL Open Font License

Noto Serif – Apache License 2.0

Source Serif 4 – SIL Open Font License

Vollkorn SC – SIL Open Font License