Copyright © Fejős Éva, 2025

Copyright © Central Kiadói Csoport, 2026

A jogtulajdonos engedélye nélkül a műből részlet sem közölhető!

Tilos a mű mesterséges intelligenciához köthető felhasználása, beleértve a generatív MI-technológiát is.

A történet minden szereplője költött személy, az események a fantáziámban születtek, a helyszínek ellenben többnyire létezőek. (Fejős Éva)

ISBN 978 963 614 866 9

Megjelent az Erawan Könyvkiadó gondozásában, 2026-ban.

Az Erawan a Central Kiadói Csoport tagja.

Felelős kiadó: Marosi László

www.hellokonyvek.hu

A Central Kiadói Csoport az 1795-ben alapított Magyar Könyvkiadók és Könyvterjesztők Egyesülésének tagja.

1. fejezet MILI

A Budafok felé tartó vonaton utazom, a hátizsákom egy kanyarban majdnem a fejemre esett, az emberek furcsán néznek, mert beszélek magamban. Pontosabban a telefonomba motyogok, de attól még én vagyok az a fura lány, aki a vasárnap kora reggeli járaton összevissza motyog.

– Minden rendben. Csak eltűnt a nagyapám – mondom halkan, még mindig nem hiszem el.

Anyu hangja tegnap este: „Nyugi, Mili, ez biztos valami félreértés.” Apu: „Péter biztos csak… kiszellőztette a fejét”. A kistesóm: „ÁÁÁÁ!”.

Két óra alatt átszervezték az életemet. A szüleim ma, azaz vasárnap hajnalban autóba pakolták az öcsémet, és elindultak az ország másik felébe, „a nagyapám vélt vagy valós nyomában”. Engem meg átpatronáltak Budafokra, a nagynénémékhez. „Ott nyugi lesz. Jó kiszállni egy kicsit a családi pörgésből, majd meglátod. Jógázol, tanulsz, lazítasz, kipihened magad.”

Hát persze.

A vonat megáll. Felkapom a hátizsákomat, meg egy zacsit, amiben egy szendvics van (köleskenyér, anyu), meg egy almás céklalé (szintén anyu). Kilépek az állomásról, szembesülök azzal, hogy még innen is tizenhárom perc gyaloglás. A Waze szerint. Nekem húsz.

A kapu előtt Lilla nagynéném már integet.

– Szia, drága! Bejöttél a reggeli napfénybe! Ez áldás! – és már adja is a nyakamba az illóolajas kendőt. – Ez rozmaring. Fókusz és energia.

A házban káosz. Szofi, a tízéves jógaguru kézen áll, miközben latin zenére lélegzik. Marci, a tizenkét éves hackerzseni valamit ráköt a házi routerre és közli:

– Mostantól látom, ki mire keres rá.

Kösz.

A padlásszoba nem is olyan rossz. A tetőablak előtt lehuppanok, nézem a várost. A nagypapám helyett üresség van.

Mi van, ha nem csak elment? Mi van, ha valami baj történt? Mi van, ha valaki…?

Lehunyom a szemem. A falmászás segít. Ma este mászom egyet. Holnap suli. Hosszabb idő lesz bejutni. Bogi majd biztos kérdez. Lehet, el se hiszi ezt az egészet.

De most csak a csend van. Meg az a furcsa kis szorítás a mellkasomban, amit nem tudok hova tenni.

Minden rendben. Csak eltűnt a nagyapám.

2. fejezet

Valahogy eltelt a nap. Már itt a délután. A terem illata olyan, mint a poros gyanta és a lelkierő egyvelege. A falon ezerféle színű fogások és peremek, lent csoszogó mászók, a háttérben valaki rekedtes hangon magyarázza egy gyerekcsoportnak, hogy a narancssárga útvonal nem a haladóknak való, hanem a „kockák nyugtalan lelkének”.

Átöltözöm. Megkötöm a beülőt. A krétás zsákomat a derekamra csatolom, és egyszer csak már ott vagyok: a fal alatt.

Felnézek.

Közepesen nehéz út. Először végigveszem a lábammal, hogy hova léphetek. Nem lehet csak úgy nekivágni – ez nem futás. Itt előre kell gondolkodni. Vagy legalább két fogással előrébb.

Elindulok. Egy piros háromszög, aztán egy sárga gömb. Elkapok a kezemmel egy lekopott zöld ívet, oldalra lendülök, lendületből veszek egy fekete csücsköt. A testem tudja, mit csinál. A gondolataim végre elcsitulnak.

Nem számít, hol vagyok. Hogy mi van otthon. Hogy a nagyapám eltűnt. Csak a fal számít.

Az edzés végén leülök a padra, kortyolok egy szénsavmentes ásványvizet (anyu még belém kódolta). Közben jön egy üzenet.

Bogi: És, túlélő? Kapsz rendes kaját? És ott minden reggel együtt ommm-oltok majd?

Én: Van kókusztejes gríz és spirituális routerfigyelés.

Bogi: Aha. És a papa?

Én: Semmi. Felszívódott. Mint valami romantikus filmben. Csak ott a végén szoktak eltűnni.

Bogi: A te családod egy külön műfaj.

Én: Fejezetenként új stílusban.

Hazafelé már sötétedik. A villamos csikorog, egy idős férfi magyaráz valamit a feleségének a lóversenyről, mögöttem valaki hangosan telefonál. Én csak ülök, és a tenyeremben érzem a fáradtságot. A fal nyomát.

Otthon vacsorakáosz van.

Szofi, az unokatesóm épp azt magyarázza, hogy a cukormentes, de csilis brownie a csakrák újraindításához kell. Marci, a tesója szerint viszont a brownie-nak van IP-címe, és lehet, hogy öntudatra ébredt. Nagynéném, Lilla egy „menta-levendula relax” infúziót csepegtet a kancsóba.

– Éhes vagyok – mondom, és mindhárman megdermednek.

– Ó, de jó, a főfogás csicseriborsó-főzelék lesz! – lelkendezik Lilla. – Kevés spirulinával!

A vacsora közben megcsörren a telefonom. Anyu.

– Szia, anya.

– Kicsim, minden rendben? Ugye eszel valamit rendeset is?

– Csicserifőzeléket. Lehet, hogy spirulina is van benne.

– Ó. Na, az szuper. Mi most Siófokon vagyunk. Egy nő látta a papát, de kiderült, hogy csak egy másik öregember volt, aki szintén nem szereti a borsófőzeléket.

– Ezek szerint ez egy fontos nyom.

Anyu felnevet. Kicsit fáradtan, de még mindig ő az, aki tud nevetni.

– Hiányzol – mondja.

– Ti is nekem. És… ha megtaláljátok, szóljatok. Azt hiszem, beszélni akarok vele.

– Neked tényleg nem mondott semmit? – kérdezi gyanakvóan.

– Mit mondott volna?

– Hát nem is tudom… talán nem látogattuk eleget… – bizonytalanodik el a hangja. – Lehet, hogy már nem az az ember, aki volt. Azt sem értem, miért egyeztünk bele, hogy beköltözzön… nincs neki semmi baja, miért kellett elkótyavetyélnie a házát, aztán beköltözni a sok öregember közé…

– Unatkozott, azt mondta, nincs társasága, nem emlékszel?

– Unatkozott! – Anyu hangjában felháborodást észlelek. – És mit gondolt, egy öregek otthona az valami örökös színielőadás? Egy opera? Vagy mit hitt?

– Anyu, nem tudom. És azt se, hogy miért, hová tűnt.

– Lehet, hogy demens lett. Állítólag hetek alatt is kialakulhat a szellemi leépülés, és hát én már vagy két hete nem hívtam…

– Anyu… – sóhajtok. Nem hiszem el. Még a nagyapám a hibás mindenért, nem? – Semmi baja. Én ott voltam nála múlt szombaton, és tök normális volt.

– Akkor hová tűnt? Körözi a rendőrség! Az öregek otthona! Mi itt keressük, és nem hiszem el, hogy ezt tette velünk…

– Anyu, lehet, hogy nyaralni ment.

– Na persze.

Elhallgat, nyilván gondolkodik. És én is. A nagyapám például rendszeres résztvevője a Wagner-fesztiváloknak, de azt be szokta jelenteni. Én is voltam vele egyszer Bayreuthban, és leszámítva, hogy az előadások nekem elég uncsik voltak, igazi király programokat szerveztünk.

– Na jól van, anyu, majd azért gyertek haza.

– Rendben. Tanultál, pihentél? Nem kell ezen gondolkodnod folyton. Tudod jól, milyen… furcsa a nagypapád.

– Falat mászok, anya. Ott nem lehet máson agyalni.

– Akkor jó.

Kicsit később lefekszem. A tetőablakon beszűrődik némi városi fény. Még nem vagyok otthon. De már nem is vagyok elveszett.

És ez a kettő – most épp – elég is.

3. fejezet

A reggeli fény becsorog a padlásszobám ablakán, de én még nem vagyok készen rá. A csipogó telefonomat kinyomom, visszafordulok, és ahogy a párnám alá nyúlok, valami megnyomja az ujjam.

Egy zsebkendő. Fehér, kicsit gyűrött, sarkában egy hímzett kék madár. A nagypapától kaptam, tavaly nyáron. Azt mondta, minden lánynak kell egy zsebkendő, nemcsak náthára, hanem ha sírni kell, vagy ha romantikus filmet néz.

„Vagy ha el kell búcsúzni”, tette hozzá akkor, és én csak nevettem.

Már nem nevetek.

Tavaly nyár. Papa és én a Margitszigeten üldögélünk, egy kis padon a zenélő kút közelében. Kéthetente egyszer együtt lógtunk. Úgy hívtuk: Kulturális Menekültnap. Amikor kiszabadulunk az otthoni káoszból (amit ő csak „családi dzsemborinak” nevezett), és azt csinálunk, amit akarunk.

Volt, hogy múzeumba mentünk. Volt, hogy jazzkoncertre. Volt, hogy csak leültünk egy fagyival, és néztük az embereket.

Papa mindig hozott nekem valamit. Egy nyomtatott verset, egy régi kottát, vagy egyszer egy kis üveg illóolajat, amiről azt állította, hogy karmesterek szerencsehozója. Nem tudom, igaz volt-e, de azóta is a párnám alatt van otthon, a szobámban.

Ezen a napon a nagy kérdésekről beszéltünk. Mint hogy mitől szép egy zene. Mit jelent az, hogy valaki bátor. És hogy ő miért nem házasodott meg újra.

– Egy nő van, Milikém – mondta halkan. – Egy, akit az ember soha nem felejt el. A többiek csak vendégek.

– Miért nem voltatok együtt? – kérdeztem. Én már akkor is romantikus voltam, de titokban.

– Mert az élet néha olyan, mint egy rosszul hangszerelt szimfónia. A szólamok nem érnek össze. A karmester késik. A szólóhegedűs beleszeret a brácsásba.

Hazafelé vett nekem egy fura formájú péksütit, és csak annyit mondott: „Ha valaha úgy érzed, hogy mindenki más akar belőled valamit, én akkor is csak azt akarom, hogy jól érezd magad.”

Ez volt az első alkalom, amikor igazán megértettem, hogy milyen ritka az, amikor valaki nem akar megváltoztatni.

Ő volt az is, aki azt mondta: „Ha mászni akarsz, mássz. Aztán ha túl magasan vagy, csak kiabálj le: – Most mit csináljak? – és én mondok valamit. De a döntést neked kell meghoznod.”

Aztán a saját döntését meg is hozta, amiért fekete bárány lett belőle a családban: eladta a házát, és beköltözött – ahogy ő mondta – a „Vének Tanácsához”. Szerintem nem volt annyira rossz döntés, mert egy kicsit felvillanyozódott az új emberektől. Mindig lett egy új sztorija, mindig kellett valakinek segítenie, szervezhetett koncertet, és beszerzett egy zongorát meg más hangszert is a „Vének Tanácsának”.

De most, hogy eltűnt, ez a zsebkendő lett az egyetlen tárgyi bizonyítéka annak, hogy tényleg az életem része volt.

A zsebembe csúsztatom. Felkelek. A tetőn fényes a cserép, és egy galamb bámul rám, ítélkezve.

– Ne nézz így, haver! Én legalább nem fosok le senkit a tetőkről.

Az jár a fejemben: mi van, ha a papa végre azt csinálja, amit mindig is akart? És mi van, ha ennek én is örülhetek? Csak előbb… meg kell értenem.

És meg kell találnunk őt.

EDDIG MEGJELENT
FEJŐS ÉVA-KÖNYVEK:

Holtodiglan (1999, új kiadás Most kezdődik címen, 2013)

Bangkok, tranzit (2008, 2013)

Hotel Bali (2008, 2014)

Csajok (2009, 2016)

Eper reggelire (2009, 2015)

A mexikói (2010, 2016)

Cuba Libre (2010, 2015)

Dalma (2011)

Helló, London (2011, 2016)

Karácsony New Yorkban (2011, 2015)

Karibi nyár (2012, 2016)

Szeretlek, Bangkok (2012, 2017)

Most kezdődik (2013)

Nápolyi vakáció (2013)

Száz éjjel vártam (2014)

Mert nekünk szeretnünk kell egymást (2014)

November lánya (2014)

Úton hozzád (2015)

Száz Éjjel Ügynökség (2015)

Utazz velem! – kreatív színező (2015)

Sosincs késő – kreatív színező (2016)

Holiday (2016)

Újra veled, Sydneyben (2016)

Bébi, bumm! (2017)

Csak egy tánc (2018)

Mi sem voltunk angyalok (2018)

Szélhámos szerelem (Sydney Scott írói álnéven) – Szélhámos-sorozat 1. rész (2018)

Szélhámos játszma (Sydney Scott írói álnéven) – Szélhámos-sorozat 2. rész (2019)

Csajok 2. (2019)

Margarita (2019)

Egyszer az életben (2020)

Szélhámos eskü – Szélhámos-sorozat 3. rész (2020)

Halál emlékül (2020)

Örökre Görögbe (2021)

Athén, végállomás (2021)

Szélhámos csábítás – Szélhámos-sorozat 4. rész (2022)

Elhitted álmomat (2022)

Szélhámos szereposztás – Szélhámos-sorozat 5. rész (2023)

Egy nyár Arubán (2023)

Krimi Riminiben (2023)

Szilveszter New Yorkban (2023)

Meghalni érted (2024)

Szélhámos románc – Szélhámos-sorozat 6. rész (2024)

Havanna dallama (2024)

Tudom, hogy te voltál (2025)

Ami a szívemen (2025)

Éjszakai műszak – Így aludd át az éjszakát! (2026)

Minden rendben, csak eltűnt a nagyapám (2026)

Tartalom

1. fejezet – MILI

2. fejezet

3. fejezet

4. fejezet

5. fejezet

6. fejezet

7. fejezet

8. fejezet

9. fejezet

10. fejezet

11. fejezet

12. fejezet – PÉTER

13. fejezet – MILI

14. fejezet

15. fejezet

16. fejezet

17. fejezet

18. fejezet – PÉTER

19. fejezet – MILI

20. fejezet

21. fejezet

22. fejezet

23. fejezet

24. fejezet

25. fejezet

26. fejezet

27. fejezet – PÉTER

28. fejezet – MILI

29. fejezet

30. fejezet – PÉTER

31. fejezet – MILI

32. fejezet

33. fejezet

34. fejezet

35. fejezet

36. fejezet – PÉTER

37. fejezet – MILI

38. fejezet

39. fejezet

40. fejezet

41. fejezet – PÉTER

42. fejezet – MILI

43. fejezet

44. fejezet

45. fejezet

46. fejezet – PÉTER

47. fejezet – MILI

48. fejezet

49. fejezet

50. fejezet

51. fejezet

52. fejezet

53. fejezet

54. fejezet – PÉTER

55. fejezet – MILI

56. fejezet

57. fejezet

58. fejezet

59. fejezet – PÉTER

60. fejezet – MILI

61. fejezet

62. fejezet

63. fejezet

64. fejezet – PÉTER

65. fejezet – MILI

66. fejezet – PÉTER

67. fejezet – MILI

68. fejezet – PÉTER

69. fejezet – MILI

70. fejezet

71. fejezet

72. fejezet – PÉTER

73. fejezet – MILI

74. fejezet

75. fejezet

76. fejezet – PÉTER

77. fejezet – MILI

78. fejezet

79. fejezet

80. fejezet – PÉTER

81. fejezet – MILI

82. fejezet

83. fejezet

84. fejezet

85. fejezet – PÉTER

86. fejezet – MILI

87. fejezet

88. fejezet – PÉTER

89. fejezet – MILI

Epilógus

Eddig megjelent Fejős Éva-könyvek

További információk:

www.hellokonyvek.hu

www.fejoseva.com

Felelős szerkesztő: Fejős Éva

Szerkesztette: Münz András

Tördelés: Müller Péter

Korrektúra: Lőrinczi Ágnes

Borítóterv: Müller Péter

Elektronikus változat:

eKönyv Magyarország Kft.

www.ekonyv.hu

Készítette Ambrose Montanus

Felhasznált betűtípusok

Merienda – SIL Open Font License

Noto Emoji – SIL Open Font License

Source Serif 4 – SIL Open Font License

Urbanist – SIL Open Font License