Teknős László

A katasztrófatudomány terminológiai vizsgálata,
tudománymetriai elemzése

Teknős László

A katasztrófatudomány terminológiai vizsgálata, tudománymetriai elemzése

Budapest, 2023

A mű a TKP2020-NKA-09 számú projekt keretében, a Nemzeti Kutatási Fejlesztési és Innovációs Alapból biztosított támogatással, a Tématerületi Kiválósági Program 2020 pályázati program finanszírozásában valósult meg.

A kézirat lezárásának időpontja: 2022. július 31.

Szakmai lektor

Sasvári Péter – Vass Gyula

Kiadja a Nemzeti Közszolgálati Egyetem

Ludovika Egyetemi Kiadó

A kiadásért felel: Deli Gergely rektor

Székhely: 1083 Budapest, Ludovika tér 2.

Kapcsolat: kiadvanyok@uni-nke.hu

Felelős szerkesztő: Pordány Katalin

Olvasószerkesztő: Kutas Éva

Korrektor: Nagy Judit

Tördelőszerkesztő: Fehér Angéla

ISBN 978-963-531-871-1 (ePDF) | ISBN 978-963-531-872-8 (ePub)

© A szerző, 2023

© A kiadó, 2023

Minden jog védve.

Tartalom

Ajánlás

Ajánlások, a monográfia gyakorlati felhasználhatósága

A monográfia gyakorlati felhasználhatósága

A kutatási eredmények gyakorlati felhasználhatósága

Előszó

Bevezetés

A témaválasztás indoklása, időszerűsége

Kutatási célkitűzések

Kutatási módszerek

A monográfia felépítése

Bevezetés a katasztrófatudományba, terminológiai hátterének vizsgálata

A katasztrófatudomány alapjai, céljai, vizsgálati tárgyai

A katasztrófatudomány terminológiai meghatározása

A katasztrófatudomány diszciplináris elemeinek elemzése

A katasztrófatudomány és a katasztrófamenedzsment közötti különbség

A fejezet összefoglalása, részkövetkeztetések

A katasztrófatudomány tudománymetriai elemzése

A Web of Science adatbázisban található irodalmak elemzése, kiértékelése

A Google Scholar adatbázisában található irodalmak elemzése, kiértékelése

A ScienceDirect adatbázisban található irodalmak elemzése, kiértékelése

A magyarországi irodalmak elemzése az MTMT segítségével

A fejezet összefoglalása, részkövetkeztetések

A katasztrófatudomány és a katasztrófák kapcsolata

A katasztrófa fogalmi keretének meghatározása

A természeti eredetű katasztrófák és események nemzetközi tipizálása

A természeti eredetű katasztrófák és események magyarországi tipizálása

A természeti eredetű katasztrófák növekvő tendenciáinak vizsgálata, elemzése

Természeti eredetű események magyarországi vizsgálata az EM-DAT adatbázis és a tűzoltói vonulások adatainak elemzésével

A fejezet összefoglalása, részkövetkeztetések

Összefoglalás, következtetések, javaslatok

Jegyzékek

Rövidítések jegyzéke

Ábrák jegyzéke

Táblázatok jegyzéke

Kislexikon

Mellékletek

1. melléklet – Magyarország katasztrófaveszélyeztetettségét bemutató térképek

2. melléklet – A hazai természeti eredetű katasztrófákat előidéző okok csoportosítása

3. melléklet – A hazai civilizációs eredetű katasztrófákat előidéző okok csoportosítása

4. melléklet – Magyarországon kihirdetett veszélyhelyzetek rendszerváltástól napjainkig

5. melléklet – Jelentősebb természeti és civilizációs események Magyarországon

Felhasznált irodalom

„Katasztrófa egy közösség vagy társadalom működésének súlyos mértékű megzavarása, amely széles körű emberi, anyagi, gazdasági vagy környezeti veszteségekkel és hatásokkal jár, melyek meghaladják az érintett közösség vagy társadalom saját forrásokból való megküzdőképességét.”

Lisa Gibbs, Hamza bin Jehangir, Edwin Jit Leung Kwong, Adrian Little

„A világon mindenhol egyre inkább együtt élünk az ember által előidézett éghajlatváltozás következményeivel, de nem minden bemutatott (tényező) van közvetlen kapcsolatban vele, számos (tényező) az időjárás változékonyságához kapcsolódik.”

Valérie Masson-Delmotte, az IPCC társelnöke és az LSCE CEA vezető tudósa

„Az éghajlatváltozás rendszerszintű kockázatot jelent az egész világ számára. A COVID-19 válsággal ellentétben nincs lejárati dátuma.”

Jérôme Haegeli, a Swiss Re csoport vezető közgazdásza

„A biztonság a túlélés és a fennmaradás lehetősége és képessége a létet fenyegető veszélyekkel szemben.”

Barry Buzan professzor

„Az egyre szélsőségesebb időjárás miatt egyre nagyobb károkat okoznak a nyári viharok Magyarországon, ezért fontos, hogy a korábbinál nagyobb hangsúlyt helyezzünk a megelőzésre.”

Vereczki András, az AEGON Magyarország vezérigazgató-helyettese

„Még modern életünket elődeinkhez képest olyannyira megkönnyítő technológiák és találmányok mellett is elég egyetlen természeti katasztrófa, hogy mindezt eltörölje, és emlékeztessen minket arra, hogy itt a Földön még mindig mennyire a természettől függünk.”

Neil deGrasse Tyson, amerikai asztrofizikus

„A fenntartható fejlődés célja egy olyan önszabályozó rendszer létrehozása, amely a környezet »túlhasználatának« elkerülése révén biztosítja a környezet működését, segíti az emberi életminőség fennmaradását.”

BM Országos Katasztrófavédelmi Főigazgató 6/2015. számú intézkedése

„A fenntartható fejlődés a környezeti-társadalmi-gazdasági viszonyok és folyamatok széles körét lefedő olyan horizontális, integratív jellegű fejlesztési irány, amelynek hatására a gazdaság versenyképessége fokozódik, javulnak az állampolgárok életlehetőségei úgy, hogy a természeti erőforrások, értékek állapota nem romlik tovább, az egymással való viszonyrendszerben erősödik az ország ellenálló és alkalmazkodóképessége (rezilienciája).”

Teknős László

„A természeti erőforrások nem végtelenek, ezekkel már most felelősségteljesen kell az emberiségnek gazdálkodni, hogy az elkövetkező nemzedékek is részesüljenek a természet adta javakból, az új nemzedékek pedig ne kényszerüljenek a lakóhelyük elhagyására.”

Kovács Gábor, Klímaügyeink Konferencia, NKE

„Lesz-e háború a vízért? Én hiszem, hogy nem lesz háború, de nagyon alaposan át kell gondolnunk, hogy mit csinálunk ennek elkerülése érdekében.”

Szöllősi-Nagy András, NKE Professzori Klub

Ajánlás

Teknős László monográfiájának témája katasztrófavédelmi szempontból izgalmas. Egyrészt azért, mert interdiszciplináris jelleggel, több tudományág ötvözésével elemezte a katasztrófatudomány módszertani elemeit, annak terminológiai keretét. A definíciók szakmamélységi vizsgálatával olyan alapokat biztosít, amelyek segítségével a nem katasztrófavédelmi kutatási területen kutatók is könnyebben megérthetik a katasztrófatudomány komplex rendszerének elméleti és gyakorlati kérdéseit. Másrészt azért, mert betekintést nyújt a katasztrófatudományba, annak kutatási területeibe, amelyeket külön-külön is elemez a szerző úgy, hogy azokat logikailag egymásra építi, ezáltal egy átfogó képet adva a katasztrófamenedzsment ciklusairól, a katasztrófakockázat-csökkentés módszertani elemeiről, a katasztrófaveszélyeztetettség tipizálási struktúrájáról, a katasztrófák statisztikai alapú tendenciális változóiról.

A monográfia erénye, hogy hatalmas az áttekintett és feldolgozott nemzetközi és magyar irodalmi készlete, ami egyfelől már garancia arra, hogy az olvasó megfelelő minőségben kapjon információkat a kutatási témáról. Másfelől a felhasznált irodalmak mennyisége és minősége alapján a kutatóknak egyfajta kutatási kiindulási alapot is garantál.

A releváns forrásmunkák feldolgozásával, a szerző saját, önálló elemző-értékelő tevékenységével olyan írásmű született, amely a katasztrófatudomány magyar kutatása területén egyértelműen hiánypótló, szakmai ismereteket tekintve alapműnek mondható.

Jelen kismonográfiát ajánlom mindazok figyelmébe, akik a katasztrófatudomány, a katasztrófák tendenciái, azok nemzetközi és hazai hatásai felől érdeklődnek. Ajánlom a katasztrófavédelmi felsőoktatás területén tanuló hallgatóknak, mivel a képzés különböző szintjein oktatott tantárgyak elsajátításához hasznos segítséget ad.

Bleszity János nyugalmazott tűzoltó altábornagy

professor emeritus

NKE RTK Katasztrófavédelmi Intézet

Ajánlások, a monográfia gyakorlati felhasználhatósága

A monográfia gyakorlati felhasználhatósága

Ajánlom a monográfiát:

–Azon felelős vezetőknek, akik a természeti eredetű események okozta hatások elleni alkalmazkodásban érintettek, olyan szerveket, szervezeteket irányítanak, amelyek aktívan részt vesznek a katasztrófák elleni védekezésben.

–A tanulmányban elvégzett kutatások, elemzések, értékelések, értelmezések és a feltüntetett széles körű szakirodalmak gyakorlati segítséget nyújtanak a katasztrófatudományt és annak különféle területeit, illetve a természeti katasztrófák kutatását, elemzését tanulmányozó munkatársak számára, a katasztrófák kockázatcsökkentésével, az ellenük való védekezéssel foglalkozó kutatóknak, oktatóknak, katasztrófavédelmi szakembereknek.

–A Nemzeti Közszolgálati Egyetem minden oktatási egységének oktatási, képzési anyagaiba és egyéb, a témával foglalkozó oktatási intézmény oktatói tevékenységéhez.

–Azon doktoranduszoknak, akik a dolgozat kutatási témáival kapcsolatban kívánnak kutatni.

–Felhasználni egyéb alapkutatásokhoz.

A kutatási eredmények gyakorlati felhasználhatósága

Támogatja a szakterület felelős vezetőinek döntéshozatalát.

–Hozzájárulhat a döntéshozók szemléletváltozásához.

–Eredményei felhasználhatók a BM OKF belső szabályzatainak (szakutasításainak) korszerűsítésére.

–Statisztikákkal, adatokkal alátámasztott információkat tartalmaz a témakörrel foglalkozó oktatók, kutatók részére. A kutatott téma feldolgozása során a monográfiába került kislexikon, 32 ábra, 14 táblázat, 5 melléklet egy alapos elemző munka produktuma, amelyek támogathatják a hasonló témák feldolgozását.

–Alapul szolgálhat a természeti katasztrófák egészségügyi, biztonsági, pszichés hatásainak kutatásaihoz.

Előszó

Teknős László A katasztrófatudomány terminológiai vizsgálata, tudománymetriai elemzése című monográfiája rendkívül aktuális témát dolgoz fel. Egy olyan időszakban, amikor a világban számos természeti eredetű katasztrófa (erdőtüzek, szabadtéri tüzek, árvizek, hurrikánok, trópusi viharok, ciklontevékenységek) és technológiai eredetű havária (veszélyes anyaggal-áruval kapcsolatos balesetek), valamint társadalmi esemény (fegyveres cselekmények, konfliktusok, zavargások, tüntetések) következik be. Mind az elektronikus médiában, internetes hírportálokon, mind a nyomtatott sajtóban egyre többet hallani olyan káreseményekről, amelyek elhárítása és felszámolása jelentős katasztrófavédelmi, tűzoltói és egyéb beavatkozó erőket, szigorú rendben történő feladatellátást, katasztrófaigazgatási szintek dinamikus együttműködését igényli. A monográfiából a kedves olvasó ezekkel kapcsolatban is lényeges információkhoz jut. Az írásmű napjaink egyik legfontosabb kutatási témáját, a katasztrófatudományt vizsgálja, a magyar katasztrófamenedzsment szempontjából is fontos témát dolgoz fel. Elemzi annak történeti hátterét, tipizálási módszereit, terminológiai keretét és szakmamélységi jelleggel annak egyes kutatási területeit. A katasztrófatudomány tudománymetriai elemzése és annak saját (szerzői) diagramokkal, táblázatokkal, ábrákkal történő szemléltetése olyan kutatói teljesítmény, amelynek eredményei nagyban elősegítik a témához kapcsolódó egyéb kutatásokat. A kutatótevékenységet nagymértékben támogatja az is, hogy a műben számos releváns irodalmat és azok metriai elemzéseit mutatja be a szerző, ezáltal világos képet kap az olvasó a katasztrófatudomány és területeinek irodalmi ellátottságáról, szakmai diskurzusairól és gondolkodásmódjáról, mainstream irányzatairól.

A monográfia érdeme, hogy a szerző olyan elemző-értékelő munkát hajtott végre, amelynek tudományos-kutatói-oktató értéke és a kapcsolódó javaslatai vitathatatlanok. Színvonalasan mutatja be Magyarország katasztrófaveszélyeztetettségét, az egyes katasztrófákat előidéző okok hatásait, azok kockázatainak jellegét a településekre vonatkozóan.

A katasztrófatudomány és annak tudománymetriai, a monográfiában elvégzett elemzése, illetve a katasztrófák statisztikai szempontú értékelése során kapott eredmények beépíthetők a Nemzeti Közszolgálati Egyetem (NKE) több szervezeti egységénél oktatott kurzusokba, illetve felhasználhatók az egyetemen működő kutatóhelyek, munkacsoportok kutatói, szakmai tevékenysége során.

Teknős László monográfiája több tudományágat, szakterületet érintő, a gyakorlatban, oktatási és kutatási célokra is kiválóan alkalmazható, hiánypótló, elemző munka, amely méltó helyet érdemel a katasztrófavédelem különböző aspektusaival foglalkozó művek között.

Vass Gyula tűzoltó ezredes

egyetemi docens, intézetvezető

NKE RTK Katasztrófavédelmi Intézet

Bevezetés

Katasztrófák vagy az olyan súlyos hatású események, amelyek hosszabb időre befolyásolták egy közösség szociális, megélhetési körülményeit, fennmaradási esélyeit, mindig is voltak és lesznek,[1] azonban a jelenkorhoz közeledve az egyes kulturális és vallási, politikai, tudományos értékrendek változásával a katasztrófák vizsgálata, az egyes meghatározó események következményeivel kapcsolatos elemzések az elmúlt századok során az aktuális fejlettségi szinten nőtték ki magukat, és fejlődött ki a ma ismert, pár évtizede kialakult katasztrófatudomány.[2]

Az első „modern katasztrófának” tartott esemény az 1755-ös lisszaboni földrengés volt,[3] amelynek társadalomtudományi oldalról vizsgálva az az érdekessége, hogy november elsején, mindszentek napján következett be, a felvilágosodás és a vallás közötti ideológiai nézeteltérések időszakában. A kivételes esemény nemzetközi szinten mozgatta meg a tudós- és művészvilágot. A romok leírása, megfestése, a kapcsolódó információk terjesztése nemzetközi párbeszédet indított el, amely lökést adott a katasztrófákkal kapcsolatos tudósításoknak. Ma úgy lehetne ezt megfogalmazni, hogy rendkívüli hype-ot kapott. Koncepció született az épületekkel összefüggésben a város földrengésbiztossá alakításáról (újjáépítés), de a diskurzus is rendhagyónak számított, mivel a földrengés kapcsán kérdésként merült fel, hogy Isten „küldte-e” a katasztrófát, vagy valami egyéb indokkal jellemezhető a kiváltó ok? Ez az egyszerű kérdés olyan társadalmi eszmecserét, tanácskozást, információcserét eredményezett, amely a mai katasztrófakezelési módszerekre is kihatott. A nemzet köztudatában nem létezett egy olyan koncepció, mint a katasztrófák elleni védekezés rendszere. Ez volt az első esemény, ahol az állam[4] a normál igazgatástól eltérő, különleges jogrendi időszakra jellemző válságreagálást vezetett be, amely többek között kiterjedt a mai katasztrófák elleni védekezés felszámolási és újjáépítési feladatrendszerére, a veszélyhelyzeti igazgatásra, rendészetre-közbiztonságra, halálos áldozatokkal kapcsolatos halaszthatatlan intézkedésekre, az élelmiszer-ellátásra, a logisztikára, a haderő bevonására, földrengésbiztosabb ingatlanok építésére stb.[5] Ha szabad egy katasztrófa pozitívumára példát mondani, akkor az esemény a szeizmológia széles körű elterjedésére gyakorolt hatását lehet megemlíteni.[6] A 17–19. században nagyon sok geológiai, hidrológiai, meteorológiai stb. felfedezés, fejlesztés ment végbe, amelyek külön-külön is működtek, illetve tudományos eredményeiket is támogatták, további kutatási produktumokat generálva, amelyeket a mai modern természettudomány gyakorlati eszközeiként fel is használnak, alkalmaznak.

A 20. század az emberiség történetének kudarca, de emellett a találmányok következtében a leghasznosabb évszázada volt. A számos háború[7] negatív hatása mellett azonban több olyan technológiai újítás, műszaki megoldás, mérnöki vívmány[8] említendő meg, amelyek az emberiség életben maradási feltételeit[9] hosszú távon bebiztosították. A szükséges fejlődésnek, a minőségibb életszínvonal kialakításának azonban ára volt, mivel az ipar széles körű terjedése,[10] a globalizáció, a profitorientált vállalatok, az érték öncélú felhalmozása, a népesség túlzott és területi szempontból egyenlőtlen eloszlása, a mezőgazdaság iparosítása, a helytelen erdő- és vadgazdálkodás, a természeti erőforrások észszerűtlen felhasználása, az urbanizáció, a környezeti elemek szennyezése következtében a természet-társadalom-gazdaság hármas egysége, egyensúlya felborult.[11] Ennek eredménye, hogy számos ökológiai[12] és humán[13] világkrízis jelent meg, amelyek egyértelműen hatással vannak a biztonságra. Ezt úgy is lehetne értelmezni, mint egy körfolyamatot, amelyben az ember (Maslow elmélete alapján)[14] folyamatosan fejlődni szeretne, azonban a felelőtlen antropogén tevékenység miatt a fejlődés fenntarthatatlanná válik, és egy sor olyan problémát generál, amelyek kihatnak a természetes folyamatokra, így a gerjesztett negatív hatások befolyással lesznek majd az emberi életszínvonalra, ami az emberközpontú társadalmi célok megvalósíthatóságát veszélyezteti, ami újabb feszültségeket fog kialakítani.[15] Ennek gyakorlati elemei azok az alapvetően természeti eredetű események, amelyekre a civilizációs tevékenységek hatással vannak, a fejlődés globalizált zsákutcájából adódóan több emberi tevékenységhez köthető kihívás, veszély alakul ki, amelyek külön-külön is jelentkeznek, és dominóhatásszerű hálózatot is generálnak, befolyásolva a biztonságos létet, csökkentve a túlélési feltételeket.[16] Ennek orvoslására számos energiát, időt, erőforrást fecskendeznek abba a problémahalmazba, amelynek nagy részét maga az ember okozza.

Már önmagában a természeti eredetű események bekövetkezése is hatással van a mindennapi életre, de mindenképpen fel kell tenni a következő kérdéseket: A mesterséges élettér, épített környezet terjeszkedésével, nem az ember-e a leginkább felelős a természeti katasztrófák által okozott kárnövekedésért, hiszen a beépítéssel, a modern életrenddel olyan helyeket birtokol, avagy foglal el, amelyek katasztrófák általi veszélyeztetettsége amúgy is magas. Helyes így mindent a természeti katasztrófák számlájára írni? Avagy a természeti katasztrófák növekvő tendenciáinak inputja lehet-e maga az emberi tevékenység? Megtörténhet-e az, hogy a természetes folyamatok antropogén eredetű „irányítási” kényszerével, a helytelen helyszínválasztással, az életmóddal saját magunknak vagyunk az ellenségei?

Az ember a tevékenységével hat a mikro- és makrokörnyezetre, elszenvedi a hatásmechanizmus által kiváltott következményeket, de mindemellett az ember képes lenne a kiváltó emberi okokat kontrollálni, korlátozni, szabályozni. Az egyik kéz ad, a másik elvesz. A kérdés az, hogy az egyensúlyi állapot hol van, amikor számos indikátor[17] jelzi, hogy az emberi tevékenység mint rendszert befolyásoló tényező jelenlegi formájában nem fenntartható. Maguk az antropogén tevékenységből adódó következmények statisztikai módszerek segítségével beazonosíthatók. De emellett fontos a világkrízisek kockázatelemzésének folyamatos aktualizálása, amelyek ismeretében meghatározhatóak a biztonságot befolyásoló tényezők, a kockázati szintek, a veszélyeztetettség mértéke. Ezek vizsgálata a katasztrófatudomány feladata.

A katasztrófák az emberi lét nélkülözhetetlen velejárói,[18] amelyeknek számtalan hatása, következménye van. A katasztrófákat előidéző okok (veszélyeztető források) tipizálását figyelembe véve a természeti (keletkezési oka az emberi tevékenységtől független) eredetűek az ember fejlődésével fokozatosan egészültek ki az úgynevezett civilizációs (mesterséges, amelyek kialakulásai döntően antropogén okokra vezethetők vissza) jellegűekkel, amelyek együttesen, határokat nem ismerve[19] fejtik ki hatásaikat a mindennapokra.[20] Ez már szakmai szempontból általánosan elfogadott közhelynek minősíthető, azonban alapját biztosítja annak a ténynek is, hogy a katasztrófák hatásai elleni kollektív fellépésre, legyen az preventív, felkészítő, reagáló, felszámoló, helyreállító kontextusú, az ezeket összefoglaló menedzsmentre mindig szükség lesz, így az egyes ciklusait (időbeli, feladati) folyamatosan elemezni, kutatni és értékelni kell.

A 20. század a katasztrófák kora.[21] A 21. században azonban a statisztikai adatok alapján (lásd EM-DAT, Statista, NatCatSERVICE, Sigma) megállapítható egyfajta intenzitásnövekedés, amely a katasztrófakockázat-csökkentéssel kapcsolatos globális cselekvési terveket és a nemzetközi segítségkérés és -nyújtás dinamikus kooperációját igényli és követeli meg (lásd Sendai Framework, 2015, UNDRR). Úgy is lehetne fogalmazni, hogy az emelkedő katasztrófa-esetszámok alapján kijelenthető, hogy a katasztrófák elleni védekezés rendszere globális reagálási posztulátum. Itt nemcsak az életszínvonal fenntartása (ragaszkodás, kiszolgáló infrastruktúráktól való függés) a modern társadalom célja, hanem az életben maradás feltételeinek hosszú távú biztosítása. Ez a mai globalizált világban különösen sebezhetővé és kitetté teszi a lakosságot és az épített környezetet. Ennek progresszív megoldása a katasztrófatudomány területén végzett kutatások lehetnek, amelyek – a szerző által már végzett kutatások szerint – aktualitásukat tekintve fénykorukat élik (a bekövetkezett katasztrófák miatt), és eredménytermékeiket tekintve növekvő kereslet figyelhető meg. Ennek bizonyítása jelen monográfia tudománymetriai elemzési feladata is egyben.

A témaválasztás indoklása, időszerűsége

A biztonság az alapvető élettani (fiziológiai) szükségletek után a második legfontosabb a Maslow motivációs elmélet szerint.[22] A biztonság fogalmának leegyszerűsített értelmezése szerint a fenyegetettség, veszély, kockázat hiányát és az azokkal kapcsolatos megküzdési (kivédési) képességet, reagálást (katasztrófavédelmi szempontból), védelmi mechanizmust (igazgatási perspektívából nézve) foglalja magába. Ennek megfelelően kiemelten fontos, hogy napjaink kihívásai veszélyeztető hatásainak beazonosítása mentén fókuszáljunk azok bekövetkezési valószínűségére és károsító hatásaikra. A 21. században a klasszikus és modern kihívások, fenyegetettségek, veszélyek megreformálták a biztonság értelmezését, amely egyre komplexebb.[23] A biztonság társadalmi szinten olyan önfenntartó igényt jelent, amely a közösségi szintű túlélésre fókuszál, sajnos az ezredfordulóra nem sikerült a biztonsággal, környezettel, társadalmi változásokkal kapcsolatban megfelelő választ adni, sőt az bizonyosodik be, hogy a biztonságot veszélyeztető hatások (környezeti és civilizációs eredetű katasztrófák, kihívások, fenyegetettségek, veszélyek, kockázatok) időben egyre gyakrabban, területileg kiterjedtebben és hatásukat tekintve egyre intenzívebben következnek be.[24] Ennek következménye, hogy a társadalom biztonsággal kapcsolatos igényei is nőnek, ami realizálja és megköveteli a biztonsággal, környezeti, természeti eredetű katasztrófákkal, témakörökkel foglalkozó tanulmányok elemzését, értékelését, megírását.

A katasztrófák előfordulásának gyakorisága világszerte folyamatosan növekszik, azok pusztító hatása egyre több embert érint, halált, szenvedést és jelentős gazdasági károkat okozva.[25] Elhárításuk, felszámolásuk általában túllépi a nemzeti szintet, nemzetközi együttműködést igényel, a hatékonyabb és gyorsabb végrehajtás pedig globális cselekvési programokat követel.[26]

A nemzetközi kooperációban nemcsak a gyakorlati, konkrét beavatkozási és esemény utáni tevékenységek a fontosak, hanem a multi-, inter- és transzdiszciplináris elméleti kutatások is.

A katasztrófák olyan globális veszélyek, amelyeknek tudományos alapon nyugvó, szakmamélységi szempontú (most katasztrófavédelmi) elemzése mindenképpen lényeges és időszerű. A katasztrófatudomány elméleti és gyakorlati kérdései ezáltal folyamatos figyelmet kapnak, a tudományág eredményei pedig segítik az inter- és transzdiszciplináris (kutatási) eredmények elérését és azok gyakorlatban történő sikeres felhasználását.

A katasztrófavédelmi kutatások elméleti kérdéseinek tisztázása elengedhetetlen a modern katasztrófatudomány megértéséhez, más tudományág változóinak figyelembevételével az elméleti és gyakorlati kérdéseinek megválaszolásához.[27]

A téma kutatásának időszerűségét tehát egyrészt a napjaink médiatartalmában egyre gyakrabban megjelenő természeti katasztrófákkal kapcsolatos tartalmak, továbbá a katasztrófavédelmi vonatkozású konferenciák, szakmai találkozók, workshopok keretein belül elhangzott „természeti katasztrófák növekednek” szakmai közhely igazolása adja.

A katasztrófák kvantitatív és kvalitatív szempontú múltbéli és jelenkori elemzése alapján összességében elmondható, hogy mindig szükség lesz a katasztrófák elleni védekezés rendszerének innovatívabb, reziliensebb igényeket kielégítő kutatásaira, az eseménykezelés, válságreagálás miatti nemzeti és – határokon átívelő – nemzetközi szintű fejlesztési kritériumok folyamatos vizsgálatára.[28] Papp Bendegúz ezzel kapcsolatban úgy fogalmaz, hogy a 21. században a katasztrófavédelem már nem csak egy adott ország belügye. Ez részben igaz, mivel a nemzetközi katasztrófakockázat csökkentése mérföldkövének számító Sendai Keretegyezményben foglaltak szerint, a) minden országnak ki kell alakítania a saját, nemzeti önerejét a katasztrófák elleni védekezést tekintve, b) ezt a nemzeti képességet fel kell tudnia ajánlani a nemzetközi katasztrófa-segítségnyújtásban, mivel a katasztrófák nem ismernek határokat, másrészt napjaink eseményeinek jellemzői alapján azok megelőzése, kockázatcsökkentése, az azokra való felkészülés és gyakorlás, reagálás, beavatkozás, védekezés és a helyreállítás, újjáépítés (esemény utáni intézkedések) a bi- és multilaterális vonatkozásai miatt csak globális összefogással valósítható meg. Magyarország vonatkozásában pedig különösen igaz, hogy – a nemzeti biztonsági stratégia szerint is – a határainkon túl keletkező események hazánkat is érinthetik.[29]

Kutatási célkitűzések

A szerző célja magát a katasztrófatudományt jellemezni, annak célját beazonosítani, az eltérő terminológiai hátterét bemutatni, az egyes alkotóelemeit lehatárolni.

A katasztrófatudomány megértéséhez szükséges a veszélyeztetettséggel foglalkozni. Papp Bendegúz egyik cikkében[30] azt írja, hogy a veszélyeztetettséggel kapcsolatos kutatások relevanciája abban rejlik, hogy módszertanilag alátámasztott és megalapozott elemzés globális viszonylatban már igen, de például Közép-Európára vagy – még konkrétabban – Magyarországra vonatkoztatva nem készült. A magyar kutatók ilyen irányú tevékenységeiről egyrészt megállapítható, hogy meglévő, döntően európai uniós jelentéseket dolgoznak fel, illetve a Magyarország katasztrófa-módszertanáról szóló dokumentumot, másrészt a szerzők hivatásos jogviszonyban állók, és kevés a többszerzős, más tudományágat képviselő szerzők közös munkája a témában. A témát tekintve Európa regionális földrajzával összefüggésben született írásmű, amelynek szerzői nem katasztrófavédelmi tisztek, főtisztek, hanem a földtudományok tudományos szakértői. Ez nem gond, de a publikációk módszertanában, a vizsgálati fókuszban egyértelműen kitűnnek a civil és a hivatásos kutatók gondolkodási különbözőségei. Ezek feltérképezése is a szerző feladata.

Tekintettel arra, hogy a) a katasztrófát előidéző okok számának növekedése figyelhető meg, b) a katasztrófatudománnyal kapcsolatban fontos az eltérő tudományágakkal kapcsolatos elemző-értékelő munkák elkészítése, c) szakértők körében zajló nemzetközi diskurzus értelmezése, d) változó biztonsági környezetből adódó aktuális kormányzati, honvédelmi, rendvédelmi feladatok hatékonyabb ellátása, e) kevés a magyar szerzők által íródott publikáció, és a témát módszertani szempontból vizsgáló írásmű, ezért jelen monográfia szerzőjének célja a katasztrófatudomány terminológiai vizsgálata, tudománymetriai elemzése.

A természeti eredetű katasztrófákat a biztonságot befolyásoló tényezőként lehet identifikálni, úgy, hogy magát a kiváltó oko(ka)t, a bekövetkezés valószínűségét, a hatásokat (halálos áldozatok száma, érintettek száma, károkozás milyensége, mértéke és a nemzetközi segítségnyújtási szempontok), a lokalizációs jellemzőket, az előrejelezhetőséget (lakossági riasztás, a beavatkozáshoz szükséges időelőny elérése), a kialakult kárterületi sajátosságokat elemezni és értékelni kell.

A monográfia főbb gondolati szála a természeti eredetű katasztrófák és a biztonság kapcsolata elemzésének figyelembevételével, az egyes tipizálási módszerek beazonosításával az egyes katasztrófákat előidéző okok általi globális, európai, magyarországi veszélyeztetettség vizsgálata, továbbá azok elemzése mentén a nemzetközi és magyarországi tendenciális változások, az elméleti és gyakorlati kérdések, a kockázatalapú megközelítések ismertetése, a hazai tűzoltói vonulási statisztikákat szem előtt tartva a természeti eredetű katasztrófák és események analizálása, grafikai elemekkel, lehetőségekkel történő szemléltetése.

Több Magyarországon megjelent cikkben, írásműben lehet olvasni, hogy hazánkban megnőtt a meteorológiai és hidrológiai káresemények száma, azonban ez adatokkal nincs alátámasztva. A cél ennek a statisztikákkal történő bizonyítása, adatokkal való alátámasztása. A tanulmány célja a magyarországi egyes veszélyeztető tényezők rendszerezése után a hazai katasztrófaveszélyeztetettség meghatározása, mivel bár vannak módszerek, produktumok a Magyarországot érintő természeti és civilizációs katasztrófák azonosításával kapcsolatban, de egységes szempontrendszer jelenleg nincs kialakítva.

Szűkítésként a monográfiában a szerző nem fejti ki részletesen a természet-társadalom-gazdaság viszonyrendszerét. Nem tér ki a nemzetközi és hazai környezetpolitika fejlesztési irányvonalaira, a gazdasági, humán jellegű globális kihívások alapos bemutatására, a katasztrófakockázatok csökkentésével kapcsolatos nemzetközi helyzetre, a katasztrófa-segítségnyújtás jövőbeni fejlesztési lehetőségeire, katasztrófaesemények részletgazdag ismertetésére.

Kutatási módszerek

A katasztrófatudomány fogalmának meghatározása, a fogalmából az egyes alkotóelemeinek lehatárolása, a kapcsolódó elemek további terminológiai vizsgálata. A szerző definiálja és konceptualizálja a kutatás kulcsfogalmait. Ez egyrészt az internet segítségével, a Google keresőmotorjában úgynevezett kulcsszavas keresési módszerrel történik, konkrétan definíciók keresésével, majd az egyes publikációk és az ezzel foglalkozó szervek, szervezetek összegyűjtésével és terminológiai használatuk elemzésével.

A katasztrófatudomány diszciplína tudományrendszertani besorolása: tudománymetriai elemzéssel a Web of Science adatbázisa alapján. A vizsgálat során a kutatási mintát a „disaster science” terminust tartalmazó forrásművek alkotják. Az alkalmazott változók: évszám, Web of Science kategóriák, szerzők és folyóiratok.

A publikációk és a szerzők felkutatása. Az irodalmi áttekintést az archívumkutatási módszer szerint végezte el a szerző, amelyben az elemzési folyamat a következő lépésekből épült fel: adatbázis-kijelölés, kulcsszavas keresés, tartalom- és adatelemzés, kiértékelés, kiegészítő keresés.

A tartalomelemzés tekintetében szekunder szakirodalmi áttekintést, feldolgozást végzett el a szerző, kiemelten vizsgálva, hogy az egyes nemzetközi és magyar kutatók, civil és hivatásos jogviszonyban álló szakemberek milyen eredményeket értek el a katasztrófatudomány és a természeti katasztrófák vizsgálata során, mi a mainstream irányvonal, hogyan reagál a kutatói szimpózium a világ változására, a tudományágak közötti kommunikációra.

Az elsődlegesen használt adatbázis a Web of Science (a továbbiakban: WoS) hivatkozásindexelő adatbázis, de emellett a holland Elsevier Kiadó gondozásában lévő ScienceDirect open access publikációit, az Elsevier absztrakt- és citációs adatbázisát, a Scopust, továbbá a Google Scholart, a Pubmedet is segítségül hívta a szerző a tudománymetriai elemzésekhez. A vizsgálat kiterjedt az egyes veszélyeztető tényezőkre tipizálási céllal, amely az analízis és összehasonlító elemzés alkalmazásával valósul meg.

A következő lépés a „disaster science” kulcsszavas keresés, amelyre a kidobott találatokat a szerző diagramok és táblázatok szerkesztésével, elkészítésével mutatja be. A szemléltető lehetőségekhez mindig szöveges magyarázó szövegtörzseket csatolt a szerző. A mennyiségi jellemzők mellett a minőségi adatok is fontosak, mivel az egyes irodalmak katasztrófatudományra gyakorolt hatásait is figyelembe kell venni. A minőségi jellemzést a citáció alapján készítette el a szerző, a beírt kulcsszavakra kidobott első húsz találat alapján.

Nemzetközi rendezvények áttekintése. Nemzetközi katasztrófakonferenciák és más rendezvények – amelyek a katasztrófatudománnyal és annak egyes elemeivel foglalkoznak – főbb összefoglalásának, értékelésének tanulmányozása.

Konferenciarészvétel. A szerző részt vett hazai és nemzetközi szakmai fórumokon, tanulmányutakon és konferenciákon, amelyek tapasztalatait összevetette az eddig elért tudományos eredményeivel, konzekvenciákat vont le, eredményeit módosította. Konzultációkat folytatott a kutatás szempontjából nemzetközileg elismert hazai kutatókkal, szakértőkkel, szaktekintélyekkel, a választott téma szélesebb körű feldolgozhatósága érdekében.

Az 1. ábrán a monográfia elkészítéséhez használt adatbázisok, jelentések láthatók. A természeti eredetű katasztrófák növekvő tendenciáinak elemzéséhez az ENSZ (UNDP, ECHO), a Vöröskereszt és a Vörös Félhold Nemzetközi Szövetség (IFRC) jelentéseinek adatait (az 1900-as évvel kezdődően) gyűjtő Nemzetközi Katasztrófa-adatbázist (a továbbiakban: EM-DAT) használta a szerző. A természeti katasztrófák statisztikai elemzését a Copernicus Climate Change Service, a nem nyilvános Sigma és NatCatSERVICE, a Keretegyezményben érintett országok meteorológiai szolgálatainak nyílt hozzáférésű beszámolói, tájékoztatói, jelentései alapján végezte a szerző. A katasztrófavédelemmel kapcsolatos adatokat a katasztrófavédelem adatbázisának (KAP-online) és a katasztrófavédelmi évkönyvek (2000–2021) elemzésével, illetve a BM OKF Központi Főügyelet napi jelentéseit (2012–2021) feldolgozva értékelte ki a szerző.

1. ábra: A monográfia elkészítéséhez használt adatbázisok, jelentések, statisztikai adatok összefoglalása

Forrás: a szerző szerkesztése[31]

A monográfia felépítése

A monográfiát a szerző öt részre osztotta fel. Az első rész maga a bevezetés, amely tartalmazza a monográfia tartalmának felvezetését, a témaválasztás indoklását és egyben a jelentőségét, az aktualitását, a kutatási célkitűzéseket, a kutatási módszereket, a szerkezeti és tartalmi felépítését. A szerző a Bevezetés a katasztrófatudományba, terminológiai hátterének vizsgálata című fejezetben a módszereket tekintve szemléltető ábrával, illetve több, nemzetközi és magyar vonatkozású irodalommal igyekszik a téma jelentőségét és elkészítésének időszerűségét alátámasztani, megalapozni. Ezt követi a szakmai törzsanyag.

Az írásmű három tartalmi fejezetre osztható fel, amelyek közül az első egyfajta bevezető fejezet a katasztrófatudományba, amelynek keretein belül a kapcsolódó terminológiát elemzi a szerző. A fogalmak elemzésével a katasztrófatudományt alkotó egyes kutatási területek kerülnek vizsgálat alá, ahol a szerző a diszciplínák közötti átjárhatóságot, a kutatások szerteágazó jellegét mutatja be. A fejezet végül a katasztrófatudomány és a katasztrófamenedzsment (katasztrófavédelem) közötti kapcsolódási pontokat ismerteti, illetve az utóbbi tekintetében az egyes ciklusokat, amelyek a feladatrendszert kialakítva lefektetik a katasztrófatudomány keretrendszerét. A Katasztrófatudomány tudománymetriai elemzése című fejezet az első fejezetre épülve a katasztrófatudomány tudománymetriai elemzésére tesz kísérletet, ahol a témához kapcsolódó nemzetközi és magyar irodalmi ellátottságot, a diskurzusokat, szakmai vitákat, véleményeket tartalmazó folyóiratokat határozza meg és szemlélteti a szerző. A katasztrófatudomány és a katasztrófák kapcsolata című fejezet a katasztrófatudományt leginkább befolyásoló természeti és civilizációs (antropogén) eredetű katasztrófákat és eseményeket vizsgálja, egyrészt a fogalmi hátteret, másrészt a csoportosításuk nemzetközi és hazai szintű lehetőségeit, harmadrészt a tendenciális folyamatok változásait. A tendenciát nemzetközi adatbázisok és szervezetek jelentéseinek segítségével elemzi és értékeli ki a szerző. Ez a fejezet az EM-DAT adatbázis módszereivel vizsgálja meg a magyarországi tendenciákat, illetve a hazai egységes adatgyűjtő adatbázisok hiányában a hivatásos katasztrófavédelmi szervezet által gyűjtött adatok alapján elemzi a tűzoltók éves beavatkozásainak változásait.

A befejező rész a tartalmi fejezetek után az írásmű összefoglalásával kezdődik, de azzal egy alfejezetben írja le a szerző az összegzett következtetéseket és javaslatokat, amelyek együttesen mutatják be a monográfia eredményeit. Az ajánlások rész foglalkozik azzal, hogy kiknek ajánlható az írásmű, illetve a gyakorlati felhasználhatóságával pedig azt mutatja be a szerző, hogy miért hasznos azoknak, akiknek ajánlja. Ezek után a felhasznált irodalmak következnek, majd a szemléltető, kiegészítő információkat tartalmazó mellékletek, és végül a monográfiát a szerzői bemutatás zárja le.

A szerző 2022. július 31-én zárta le a monográfiát, így az azt követő jogi változókat, szakirodalmakat nem tartalmazza.

[1] Enrico L. Quarantelli – Arjen Boin – Patrick Lagadec: Studying Future Disasters and Crises: A Heuristic Approach. In Havidan Rodriguez – William Donner – Joseph Trainor (szerk.): Handbook of Disaster Research. Cham, Springer International Publishing, 2018. 61–83; Ambrusz József – Vass Gyula: Katasztrófavédelem a hadtudomány és a rendészettudomány határán. In Gaál Gyula – Hautzinger Zoltán (szerk.): A hadtudománytól a rendészettudományig – társadalmi kihívások a nemzeti összetartozás évében. Pécs, Magyar Hadtudományi Társaság Határőr Szakosztály Pécsi Szakcsoport, 2020. 41–50; Teknős László: A természeti eredetű katasztrófák és események növekvő tendenciáinak vizsgálata, elemzése, katasztrófavédelmi szempontú értékelése.