„A múlt már a múlté. A jövendő titok.
A jelen pillanatot ajándékul kapod.”

LHANANG RINPOCSE LÁMA

Ajánlás

Legyen boldog minden lény,
s terjesszen boldogságot.
Legyen ment minden lény a szenvedéstől,
és a szenvedés okaitól.
Örvendezzenek mindenek társaik örömének.
Éljen békén minden lény,
mohóságot, gyűlölséget nem ismerve.

A NÉGY MÉRHETETLEN FOHÁSZA

Köszönetnyilvánítás

Itt mondunk köszönetet mindazoknak, akik segítségünkre voltak e könyv megjelentetésében. Hálával tartozunk nekik: Khandro Cering Csöden, Maricruz Gomez, Alberto Garcia, Cynthia Orozco, Tom Seidman, Elizabeth Levine, Richard Harmon, Sondra Harmon, Catherine Scrivens, Sarah Stanton és Joe Kulin.

Bevezető

Egyikőnk sem tudja, mikor jön el a vég. Akár egyedül halunk meg, akár szeretteinktől körülvéve, váratlanul vagy elhúzódó betegeskedést követően, hosszú vagy rövid életidő után, sokakat készületlenül ér az elmúlás.

A jelen kötet írásakor a Covid–19-es világjárvány végigtarolta planétánkat, miközben több millióan életüket vesztették. Az Egyesült Államokban, amelynek polgárai vagyunk, egyedül több mint egymillióan. Sokan kórházi ágyon végezték, családtagjaik, barátaik, szeretteik támogató közelségét nélkülözve.

A vírus zord intése eszünkbe idézte: nem számít, mi a vallásunk, milyen az anyagi helyzetünk, mit gondolunk bármiről, egyazon sorson osztozunk. Senki nem kíván szenvedni. Mind megszülettünk, és meg fogunk halni.

A legtöbb jelen kori nyugati társadalomban a halálról csak suttogva illik szólni. Elzárjuk magunkat és gyermekeinket attól, hogy bármiféle érdemi beszélgetést folytatnánk az élet végéről, illetve arról, ami utána következik. Félünk a haláltól, kellemetlennek érezzük ezt a témát. Ritkán is hozzuk szóba.

A nyugati orvostudomány és technika vívmányai jelentősen javítottak egészségi állapotunkon, és életeket menthetnek meg válságos helyzetekben. Sajnos ezek a vívmányok néha arra késztetnek bennünket, hogy ne vegyünk tudomást a halálról, szükségtelen érzelmi szenvedésbe taszítva ezzel úgy a beteget, mint hozzátartozóit.

Manapság Keleten az időseket nem veti ki magából a közösség és a család szövedéke. Hajlott korukban is tisztelet és támogatás az osztályrészük. Nem maradnak magukra haláluk óráján.

A nyugati kultúrákban manapság idősotthonokba, ne adj isten, elfekvőkbe szokás zsuppolni az öregeket, ahol aztán hébe-hóba meglátogatják őket. Szakavatott ápolókra hagyják őket, ezzel nyugtatva meg a lelkiismeretüket. A haldokló búcsúztatására a család még beözönlik. Érzelmi viharaik, szorongásuk, félelmük nem igazán van segítségére az elköltözőnek.

Függetlenül attól, hol éljük le az utolsó időket, s látjuk-e előre a halál közeledtét, vagy sem, ki nem kerülhetjük. Tartanunk azonban nem kell tőle.

Hogyan halunk meg?

A halál mikéntje mindenkinél különböző. Nincs egyetemes előírás arra, hogy milyen a szép halál, hogy miképpen lenne jó bevégeznünk. Mindenki másként hal meg, és ami megfelel valakinek meg a családjának, kényelmetlen lehet másoknak. Egytől egyig egyedi esetek ezek. Az alábbi történetek példák az efféle eltérésekre.

HALÁL AZ INTENZÍV OSZTÁLYON

Édesanyám három hete, éjnek éjszakáján került az intenzív osztályra. Ugyan honnan tudhattuk volna ezt előre? Most elesett és törődött. Érzékeli a környezetét, de beszélni nem tud. Napról napra egyre jobban gyöngül. Hajdani beszélgetéseinkből tudjuk, hogy otthon szeretne meghalni. Itt sípoló masinák, mindenféle csövek és orvosi személyzet veszik körül. Gépekre van kötve, nélkülük már nem is élne. Valamennyien tudjuk, hogy meg vannak számlálva a napjai. Szeretnénk, ha testi-lelki fájdalmak nélkül, békésen távozna közülünk. Mit tehetnénk ezért?

HALDOKLÁS OTTHON

Férjem a prognózissal dacolva éveken keresztül életben tartotta magát töménytelen gyógyszerrel és kímélő gyógytornával. Aztán nem bírta tovább, s a halál a közelébe settenkedett. Mindössze hetei voltak már csupán hátra. Visszavettünk a ház körüli teendőkből, hogy nyugalomban, békésen, szeretteitől és az olyannyira kedvelt művészettől, zenétől övezve mehessen el. Egy napon azután, miután hangosan elmondta kedvenc költeményét, végleg lecsukódott a szeme. Tudtuk, bárhová költözött is el a lelke vagy a tudata, boldog és elégedett az életével.

HIRTELEN VESZTESÉG

Nővérünk mindent rekordsebességgel intézett el. Hátulgombolós korától harminckettedik életévéig az összes dolgában ilyen villámgyors volt. Azzal sem sokat törődött, mit hagy maga után. Nem csoda hát, hogy autóbaleset végzett vele, szintén pillanatok alatt. Megtudtuk a rendőrségi jegyzőkönyvből, hogy néhány óráig még élt, de azután elvitte a súlyos agyrázkódás, amit elszenvedett. Esélyünk sem volt elbúcsúzni tőle, vagy elmondani, mennyire szeretjük.

Szívszorító tapasztalatok ezek. Ha nem voltál még haldokló közelében, biztosíthatlak, hogy ezek a percek megrázóbbak és hosszabbnak tűnnek, mint valaha is gondoltad volna. A valóság már csak ilyen.

Szerencsések vagyunk, hogy a hospice-hálózatok elterjedésével szeretteinknek szeretetben és törődésben van részük végórájukon. Rengeteg mindent tanulhatunk az efféle intézményekben szorgoskodó angyaloktól.

Elképzelhető vajon, hogy ünnepi, erőt adó eseménnyé avassuk a halált? Hogy jobban élvezzük az életet, s így a közeledő halálra is kellőképpen felkészüljünk? Mi van, ha a halál szerves tartozéka a létkerék körbe-körbe forgásának?

Ez a kezdőknek íródott összefoglaló a Tibeti halottaskönyvről ősi bölcsességet közöl velünk. Teszi ezt a tibeti buddhizmus szellemében, és a ránk hagyományozott szent szöveg tanításai nyomán. Mindennek buddhisták és nem-buddhisták egyaránt hasznát láthatják. Azzal, hogy tudomásul vesszük a halál valóságát, teljesebb életet élhetünk. Nagyobb békével hagyhatjuk itt ezt a földi világot, és szeretteinknek is megkönnyíthetjük a fájdalommentes elválást. Reméljük, hogy e kötet beváltja, amit ígértünk.

A halál a tibeti buddhizmus nézőpontjából

A buddhizmus körültekintően készít fel a halál fogadására. A buddhisták tudják, hogy amilyen az életünk, olyan lesz a halálunk. A tibeti buddhizmus napi hitgyakorlással, imákkal és tanításokkal serkent az erényes, boldog életre. Aki örömmel és kedvességgel eltelve éli a hétköznapokat, az magabiztosan és könnyű lélekkel néz halála elébe.

A buddhisták azon vannak, hogy zökkenőmentes, természetes, békés folyamat legyen a távozásuk, miközben továbblépnek a jelen életet követő tapasztalások felé. Ennek biztosítására még életükben fel kell készülniük meditációval, elmélkedéssel, valamint képzett buddhista mester szakavatott vezetésével.

A halál tanulmányozása felszabadító hatással bír, s egész gondolatvilágunkat átformálhatja. Amennyiben ezt elmulasztjuk, nem kis érzelmi megterhelésre számíthatunk.

A dalai láma gondolatai a halálról

Őszentsége, a 14. dalai láma gyakran foglalkozik a halállal tanításaiban. Ezt írja például Szögjal rinpocse Tibeti könyv életről és halálról című munkájához készült előszavában:

Mint buddhista, a halált az élet természetes részének tekintem, valóságnak, amelyet elfogadok, s amely mindaddig megtörténik velem, ameddig e földi lét körforgásában vagyok. Tudom, hogy nem kerülhetem el, ezért semmi értelme, hogy aggódjak miatta. Megkísérelem, hogy a halált ne valami örökös végnek tekintsem, hanem valahogy úgy, mint amikor a viseltes ruháinkat újra cseréljük. A halált nem lehet előre megjósolni: nem tudhatjuk, hogy mikor és hogyan következik be, ezért észszerű még megérkezése előtt bizonyos előkészületeket tenni.

Felkészülten várja tehát halála óráját, ezért nem is aggódik miatta. Ami minket illet, teljes szívünkből egyetértünk vele. Előkészületeink során elfogadni is megtanuljuk az elmúlást. Könyvünkben megmutatjuk, hogyan élhetünk és munkálkodhatunk immáron ezzel a hozzáállással: hogy miként élhetünk értelmes életet, és mit tehetünk azért, hogy halálunkat boldog újraszületés kövesse.

A Tibeti halottaskönyv

A szépszámú buddhista szent irat között, amelyek a földi élet lezárultával felmerülő kérdéseket fejtegetik, a Tibeti halottaskönyv a legismertebb, a legtöbbet tárgyalt és tanított. A tudósok szerint egy 8. századi mester, Padmaszambhava vetette papírra, majd Közép-Tibetben fedezték fel a 14. században.[1]

A szöveg a halál órájától követi nyomon a buddhista hívő útját a másvilágon, egészen megigazulásáig vagy a következő testet öltéséig. Minél tapasztaltabbakká válunk ezekben az előkészületekben, a magabiztosságunk annál magasabb szintre ér, miközben életünk során felkészültünk a halálra. E lelkigyakorlatok nyugalommal töltenek el, miközben megnövelik együttérzésünket, és bölcsebbé tesznek.

Amennyiben mindennapjaink részévé avatjuk a Lhahang láma által előírt gyakorlatokat, a halálra is erőnket megnövelő lehetőségként tekinthetünk.

A nagyszerű mester a világ minden táján tanította a Tibeti halottaskönyv gyakorlatait. Tanúja volt, hogy e tanítások milyen mély benyomást tettek a tanítványai életére – s egyúttal szeretteik életére is. A szent irat teljes szövege könnyen hozzáférhető,[2] noha a buddhista fogalmakban járatlan olvasón elsőre valószínűleg kifog. Ez a kötet célul tűzte ki a fogalmi magyarázatot, hogy bárki megértse e tanításokat, aki érdeklődik irántuk, és elég bátor ahhoz, hogy teljes életet éljen.

Az „A” függelék röviden ismerteti a Tibeti halottaskönyv egyik-másik gyakorlatát, a teljes eredeti szövegeket azonban nem tartalmazza. A belőlük leszűrt és nemzedékek során át vagy kontinensek távolából is továbbadott tanítások lényegét viszont igen. Céljuk egytől egyig a szenvedés enyhítése és egy békésebb, boldogabb élet megteremtése.

A halottaskönyv túlvilági útravalóval lát el a köztes lét, a bardók mindahány szakaszára a lét körforgásában, a születés-élet-halál-újjászületés ciklusban. Megismertet a Buddha-természet lényegével, ami lehetőségként jelen van az összes érző lényben. Végezetül Padmaszambhava, ez a nagy mester számos vizualizációval, imával és lelkigyakorlattal látja el a dharma (tan) fejlett gyakorlóját, melyek segítségével ő vagy más „szolgálattévő” végig tudja vezetni az elhaltat a halál után egymást követő tudatállapotokon, s biztosítja számára vagy a kedvező újraszületést, vagy a Tiszta Földre való távozást.

Azoknak ajánljuk ezt a buddhista gyakorlatokba, valamint életről és halálról szóló tanokba bevezető, a Tibeti halottaskönyvön alapuló kötetet, akik derűsen és magabízón kívánnak szembenézni maguk vagy szeretteik halálával.

Ugyanilyen fontos, hogy már életükben is kamatoztathatják a köztes létről szóló tanításokat. Munkánk utat mutat egy boldogabb élethez, aminek természetes folyománya a békés halál.

Bízunk abban, hogy bármely valláshoz tartozz is, kedves olvasó, hasznát veheted ennek a kincset érő elméleti alapvetésnek és gyakorlatnak. Végtére is élet és halál dolgában mindannyian egyenlőek vagyunk.