részlet

Budapest, 2024

A fordítás alapjául szolgáló mű:

Charlotte Jacobi: Die Douglas-Schwestern: Die Parfümerie der Träume (Die Parfümerie 3)

Copyright © 2022 Piper Verlag GmbH, München/Berlin.

All rights reserved.

borítóterv © Johannes Wiebel | punchdesign

Hungarian translation © Kosztolánczi Krisztina, 2023

© Next21 Kiadó, 2024

ISBN 978 615 660 648 8

Next21 Kiadó Kft., Budapest

Felelős kiadó Bárdos András és Rényi Ádám

Szerkesztette Papp Diána

Előkészítés Bérci Ágnes

Korrektúra Harrach Judit

Tördelés Váraljai Nóra

Elektronikus változat Ambrose Montanus

A LEGFONTOSABB SZEREPLŐK ÁTTEKINTÉSE

Harders család

Catharine Hertha Marie Johanna Mülder, született Harders (Hamburg, 1900. november 20.), festőművész

Franz Georg Mülder (Schüttorf, 1899. december 19.), könyvelő, Hertha férje

Hans-Jürgen „Hansi” Mülder (Hamburg, 1926. január 17.), Hertha és Georg fia

Alma Lucie Thea Harders (Hamburg, 1905. január 19.), parfümárus, Hertha húga

Özv. Louise Dorothea Christine Mohr, született Harders (Kellinghusen, 1867. november 7., Steinburg körzet), kalapkészítő, Hertha és Lucie nagynénje

Yvette Claire Fricke (Hamburg, 1910. június 15.), Louise Mohr nevelt lánya

Johannes Harders (Kellinghusen, 1871. szeptember 10.), festőművész, Hertha és Lucie édesapja

Helene Harders, született Franzen (Altona, 1875. február 23.), Johannes Harders neje, művészetiszalon-szervező, Hertha és Lucie édesanyja

A Douglas Harders & Tsa. Kkt. környezete

Eugenie Anna Schalt (Danzig, 1897. május 6.), értékesítési vezető

Elisabeth Henriette „Henny” Henckel (Billwärder an der Bille, 1878. szeptember 10.), a Douglas könyvelője

Paul Walther „Walle” Zimmermann (Stuttgart-Ostheim, 1903. március 2.), cégvezető

Arno Ehrhard Theodor Hunger (Göppersdorf, Rochlitz körzet, 1902. december 20.), kereskedő

Lotte Hartung (Altona, 1915. július 5.), gyakornok

Dr. Walter Magnus (Hamburg, 1877. október 12. – 1949. március 13.), ügyvéd

Dr. Gotthard Rudolph Tilo Bülau Brandis (Hamburg, 1889. március 5. – 1970. július 4.), ügyvéd

Silberstein család

Pauline Silberstein, született Dumas, özv. Lambert (Grasse, 1854. július 28.), nyugalmazott parfümériatulajdonos, festőművész

Jakob Silberstein (Grasse, 1858. március 1.), zongorista, Pauline második férje

Berlin

Karl Vollmoeller, eredeti nevén Karl Gustav Vollmöller (Stuttgart, 1878. május 7.), szerző, mecénás

Marie Magdalene „Marlene” Dietrich (Schöneberg, 1901. december 27.), színésznő

Ludwig Scherk (1880. május 1.), illatszer-kereskedő

Bécs

Elise Charlotte Marie „Liselotte” Nagelschmidt, született Peter (Belgard, Nyugat-Poroszország, 1887. augusztus 9.), kozmetikai cikkek gyártója és az Elise Bock Kft. szépségtanácsadója

Ernst Deutsch-Dryden (Bécs, 1887. augusztus 3.), jelmezkészítő és grafikus

Párizs

Ernest Léon René Lucien Daltroff (Sainte-Cécile, Saône-et-Loire, 1867. november 17.), parfümőr

Claire Boucher, született Durant, özv. Fricke (Párizs, 1890. november 23.), parfümeladó

Gaston Charles Marais (Párizs, 1875. augusztus 23.), magándetektív

Stuttgart

Ernestine Pauline Zimmermann, született Blanz (Backnang, 1875. június 25.), Walle édesanyja

Eugen Adolf Geiger (Gmünd, 1893. augusztus 13.), banktisztviselő, Walle sógora

Rosi Fertig, szül. Mebus (Dünsbach, 1905. november 13.), újságosbódé-tulajdonos, Walle egykori jegyese

Walter Rau (Stuttgart, 1892. március 21.), szappangyáros

Hamburg

Anjing Wang (Kuangtung tartomány, Kanton kikötőváros, 1901. január 29.), fordító

Emil von Seggern (Oldenburg, 1885. október 7.), főbérlő, a Krupp vállalat középvezetője

Julius Christian Karstadt (Drezda, 1885. május 12.), cégvezető

Rudolph Karstadt (Grevesmühlen, 1856. február 16.), áruházlánc-tulajdonos, Julius nagybátyja

Robert Bethge (Wanne, 1898. június 24.), segédrendőr

Karl Otto Kaufmann (Krefeld, 1900. október 10.), az NSDAP politikusa, Hamburg körzeti pártvezetője

Knuth Fedder (Altona, 1875. szeptember 5.), főtörzsőrmester

Bertha „Berta” Edith Kolbe, szül. Krekeler (Höxter, 1880. augusztus 26.), szappangyáros

Peter Paul Mülhens (Ehrenfeld, 1875. augusztus 6.), a 4711 tulajdonosa, lótenyésztő és lovardatulajdonos

Everett Campbell Haynes (Kentucky, 1895. március 27.), zsoké

Marianne Ballin, szül. Rauert (Hamburg, 1854. december 18.), a Hapag-tulajdonos Albert Ballin özvegye

David Rosenberg (Hamburg, 1887. augusztus 9.), divattervező

Armin Kröger (Lübeck, 1893. november 11.), fametsző, szobrász

Lothar Konradi (Kellinghusen, 1850. április 14.), a Carstens család egykori komornyikja

Erwin Humps (Altona, 1870. július 28.), cipész

New York

Xu Li Wang (Kuangtung tartomány, Kanton kikötőváros, 1855. június 29.), könyvárus, Anjing nagybátyja

Prológus
1928

Alighogy megszólalt a csengő jól ismert hangja és kitárult az üzlet ajtaja, Eugenie Schalt élvezettel szagolt bele a levegőbe. A mámorító aromákhoz remekül illett az elegánsan berendezett üzlethelyiség az üvegpolcokkal, amelyeken egymás mellett sorakoztak a különleges formájú, lenyűgöző kis üvegek. Némelyikük aranyszínű ragyogása csodásan kiemelte a falak nemes faburkolatának barna színét és a lakkozott pultok türkiz árnyalatát, amelyet a New York-i Szabadság-szobor színe ihletett. Eugenie minden egyes munkanapjának reggelén élvezettel lépett be a hamburgi Binnenalster-tó közelében fekvő Douglas parfümériába. Ezen a napon, 1928. május 1-jén sem volt ez másképp. Létezhet vajon ennél szebb munkahely?

Annak idején a volt jegyese, Robert Bethge rendőr megtiltotta neki, hogy itt dolgozzon eladóként. Beteges féltékenységében azzal gyanúsította Eugenie-t, hogy kacérkodik a férfi vásárlókkal. Most, hogy Eugenie erre gondolt, részben kénytelen volt igazat adni neki: a megfelelő illat közös kiválasztása valóban hasonlatos a flörthöz. Eugenie flörtölt az ügyfele személyiségével, a finom illatokkal, az élet szépségével.

Ifjúkori naivitásának tudta be, hogy olyan sokáig kitartott Robert mellett – akkoriban remélte, hogy a férfi előbb-utóbb megváltozik. Mostanra Eugenie betöltötte a harmincegyet, és egykori jegyesét már négy évvel ezelőtt végleg száműzte az életéből. Minden oka meg is volt rá, hiszen Robert nemcsak féltékeny volt, hanem erőszakos is; újra meg újra bántalmazta, amikor pedig odakötözte egy székhez, Eugenie barátnői az utolsó pillanatban szabadították ki. A férfi azonban a dulakodás során olyan szerencsétlenül esett le a lépcsőn, hogy azóta húzza a bal lábát. Ám szerencsére Münchenbe költözött, és Eugenie remélte, hogy soha többé nem látja viszont.

Meglepve konstatálta, hogy a könyvelőnő, Henny Henckel helyett fiatalabbik kolléganője, Hertha Mülder lép ki a hátsó irodából.

– Jó reggelt! – üdvözölte vidáman a barna hajú hölgy.

– Hát te mit csinálsz itt? – lepődött meg Eugenie. – Hiszen bármelyik pillanatban beindulhat a szülés!

Bizony, Hertha extravagáns, bő szabású ruhája sem tudta elrejteni hatalmas, gömbölyű pocakját. A második gyermek érkezését várták, és a Douglas parfüméria környezetében mindenki örömteli várakozással tekintett az esemény elé.

– Otthon nem tudok mit kezdeni magammal – vallotta be Hertha.

– Miért nem mész a műterembe? – kérdezte Eugenie. Barátnője a művészi tehetségét édesapjától, Johannes Harders tájfestőtől örökölte. Több galériában volt már kiállítása, és itt, az üzletben is az ő képei díszítették a falakat. Valójában minden szabad percét a festményeinek szentelte, így sokszor hangsúlyozta, hogy soha nem unatkozik.

– Mióta a hasam ilyen gigantikus méretűre nőtt, nem tudok a festésre koncentrálni – panaszkodott Hertha. – És Hansi is szüntelenül követeli a figyelmemet. Nem is beszélve arról, hogy hiányzik az üzlet meg az emberek.

– Ki vigyáz most Hans-Jürgenre? – tudakolta Eugenie.

Hertha a hátsó szoba ajtajára mutatott: – Békésen alszik az irodában.

– És hol van Henny? – érdeklődött a kolléganője. A mai napon voltaképpen a könyvelőjük akart elsőként beérni a munkahelyre. Anna Carstens, a parfüméria egyik tulajdonosnője a múlt évben, június 18-án váratlanul elhunyt agyvérzésben, és azóta az egykori franciatanárnő, Henny foglalkozott a számlavezetéssel.

– Kihasználta, hogy ma beugrottam, és a Karstadtba ment néhány irodaszerért – felelte Hertha.

Kinézett a kirakat üvegén át a Neuer Wall bevásárlóutcára, és egyszerre riadtan hőkölt hátra.

– Jaj, ne, ott jön Marie az apámmal! – hadarta izgatottan. – Ha apám rájön, hogy ekkora pocakkal bejöttem dolgozni, lesz nemulass! Inkább elbújok.

Mielőtt Eugenie szóra nyithatta volna a száját, Hertha átsurrant az ajtón kétéves kisfiához, Hans-Jürgenhez. Újra felcsendült az üzlet ajtaja fölötti csengettyű, és Hertha apjának társaságában, a szokásos elegáns öltözékében belépett az üzletbe Maria Carstens, akit a barátai csak Marie-nak hívtak. Hertha ötvenes évei közepén járó, szakállas apja szimpatikus mosollyal nézett körül, szája két sarkában két kis gribedli jelent meg.

– Jó reggelt, Harders úr! – köszöntötte Eugenie. – Minek köszönhetjük a megtiszteltetést?

– Csak Carstens kisasszonyt kísértem el. Később az Alsterpavillonban találkozunk a feleségemmel – felelte a festőművész.

– Én pedig csak beugranék Hennyhez, hogy megbeszéljük a havi bevételt – tette hozzá Marie. – Az irodában van?

– Nem! – kiáltotta Eugenie hevesen. – Juliusnál van, irodai kellékeket vásárol.

Julius Karstadt Marie megboldogult nővérének volt az élettársa. A nagybátyja hamburgi áruházának vezetőjeként abban a helyzetben volt, hogy a régi családi kapcsolatokra való tekintettel olcsóbban tudta adni a parfümériának az írószereket.

Ebben a pillanatban vidám nyivákolás hallatszott a hátsó szobából.

– Hát ez meg mi volt? – kérdezte Johannes Harders gyanakodva.

Eugenie dadogni kezdett: – Talán… egy macska. A hátsó udvarban…

Szerencsére éppen belépett egy vevő az üzletbe, ami azonnal elterelte a jelenlévők figyelmét.

A magas, húszas éveiben járó férfi a legújabb divat szerinti, laza szabású öltönyt viselt. Ragyogóan kék szeme megkapó ellentétben állt sötét hajával, amelyet gondosan oldalra fésült. Eugenie roppant vonzónak találta. Amióta megmenekült erőszakos vőlegénye karmai közül, gyanakvó és óvatos volt a férfiakkal szemben, ám ennek az ügyfélnek jóságot sugárzott a mosolya. Éppen elindult felé, amikor Marie Carstens kérdő tekintetet vetett rá, és saját magára mutatott. A parfüméria tulajdonosnője az utóbbi években inkább a kulisszák mögött tevékenykedett, alig-alig volt jelen az üzlet életében, nővére váratlan halála után pedig úgy döntött, néhány hónapig teljesen visszavonul. Most azonban nyilvánvalóan szükségét érezte, hogy újra személyesen foglalkozzon egy ügyféllel. Eugenie biztatóan bólintott felé, habár kissé sajnálta, hogy nem ő állhat ennek a rokonszenves fiatalembernek a rendelkezésére.

– Jó napot kívánok! Mivel szolgálhatok? – fordult Marie ragyogó mosollyal a férfi felé.

– A Spirit of Saint-Louis férfiparfümöt keresem – felelte a vevő, és Eugenie-nek feltűnt mély, bársonyos hangja. Csodálkozott rajta, hogy konkrét kéréssel érkezett, hiszen a teremtés koronái a legritkább esetben voltak tisztában azzal, mit is keresnek – főleg akkor, ha olyan új illatról volt szó, mint a Les Parfums de Rosine cég előző ősszel piacra dobott terméke. A Spirit of Saint-Louis arról a repülőről kapta a nevét, amellyel az amerikai pilóta, Charles Lindbergh az előző év májusában elsőként repülte át az Atlanti-óceánt. A parfüm nagyon népszerű volt a vevők körében, így sajnos pillanatnyilag nem volt belőle az üzletben.

– Átmenetileg elfogyott, éppen az utánpótlásra várunk – sajnálkozott Marie. – De remek választás. Megmutathatok helyette egy egészen új illatot? – Világossárga folyadékkal töltött üvegcsét emelt le a polcról.

– Ó, a Kvintesszencia – ismerte fel azonnal a férfi, és elmosolyodott. – Igazán bátor dolog, hogy Walter Rau éppen ezekben a nehéz időkben alapított új szappangyárat.

Marie, Johannes Harders és Eugenie meglepve pillantott rá. Úgy tűnt, az illető szakmabeli. Gazdaságilag tényleg nehéz idők jártak, ebben igaza volt. A Douglas parfümériának sem volt könnyű fennmaradnia, miután 1927. május 13-án, pénteken összeomlott a berlini tőzsde. Az esemény „fekete péntek” néven vonult be a történelembe. Mindez azonban nem akadályozta meg Walter Rau szappangyárost abban, hogy megvalósítsa a terveit.

– Én csak annyit tudok, hogy Stuttgartban van a székhelye – ismerte be Marie.

Ebben a pillanatban újabb vevő lépett az üzletbe: a különös megjelenésű férfi egy fejjel kisebb volt Eugenie-nél, ócska ruházatot viselt, és nyugtalan tekintettel kémlelt körbe. Eugenie-nek igazság szerint azonnal ki kellett volna szolgálnia, de a másik vevő egyszerűen minden figyelmét lekötötte. A megnyerő külsejű fiatalember zavartalanul folytatta a beszámolóját a Kvintesszencia gyártójáról: – Walter Rau többre vágyik, mint a mosószappanok előállítására. Fontosnak tartja a testápolást, ezért…

Ekkor félbeszakították – a második vevő, aki kissé imbolyogva nézegette a kínálatot, véletlenül nekiütközött. Miután motyogva bocsánatot kért, a másik vevő újra a hölgyek felé fordult: – Az a célja, hogy a vevői megismerjék a macskagyökér jótékony hatását, mielőtt még teljesen feledésbe merülne.

Marie elismerően bólintott, aztán felé nyújtotta az üvegcsét. A férfi azonban megrázta a fejét: – Nem szükséges, már ismerem ezt az illatot.

A Marie mögötti fiolára mutatott, amely egy automobil elejére emlékeztetett. – Inkább a Guerlain Rolls Royce-át szeretném.

– Valóban kivételes ízlése van – állapította meg Marie, és levette a polcról a szokatlan formájú üvegcsét.

Eugenie éppen meg akarta kérdezni a jóképű idegent, honnan tud ilyen sokat az illatokról, ám végül nem jutott szóhoz. A második vevő, miután Harders úrnak is nekiment, menekülésszerűen hagyta el az üzletet anélkül, hogy vett volna valamit. A következő pillanatban kiderült, miért.

A megnyerő külsejű ügyfél idegesen kotorászni kezdett a zsebében: – Eltűnt a pénztárcám.

– Az a férfi volt, aki magának ütközött! – kiáltott fel Eugenie, aztán az üzlet ajtajához sietett, és kinézett az utcára. A sovány tolvajnak azonban már nyoma veszett.

– A fene egye meg! – szitkozódott Johannes Harders. – Az enyém sincs meg.

– A múlt héten Fedder főtörzsőrmester említette, hogy sok a zsebtolvaj – emlékezett Marie.

– A csudába, húsz márka volt nálam! Annak a pénznek búcsút mondhatok – állapította meg a vevő kedvetlenül. – A szállodám és a visszaút ára.

– Az én pénztárcámban pedig még az igazolványaim is benne voltak – mérgelődött Hertha apja.

– Hívom a rendőrséget, hogy legalább személyleírást adhassunk az illetőről – döntött Marie, és elindult az iroda felé. Hertha és a kis Hans-Jürgen! Eugenie a nagy izgalomban teljesen elfeledkezett róluk.

Ekkor kinyílt az iroda ajtaja, és az állapotos Hertha fájdalomtól eltorzult arccal lépett az eladótérbe. Szőke, kétéves kisfia követte.

Édesapja és keresztanyja, Marie, döbbenten bámultak rá. – Mit csinálsz itt? Hiszen…

Hertha lihegve szakította félbe őket: – Beindultak a fájások.

– Azonnal taxit hívok, indulunk a kórházba – javasolta Marie, de keresztlánya megrázta a fejét.

– Nem, hiszen otthon szeretnék szülni. A bába két házzal odébb lakik, és várja a hívásomat.

– A kocsim az utcán parkol, szívesen hazaviszem – ajánlkozott a vevő. – Így hamarabb otthon lesz, mintha sofőrt hívna. Az apám szállítóautója, úgyhogy, ha ketten a rakodófelületre ülnek, mindannyian elférünk. Hol lakik?

– Harvestehude városrészben, az Eppendorfer Baumnál – mondta Johannes Harders.

Ebben a pillanatban Henny Henckel, a könyvelő visszaérkezett a Karstadtból az irodaszerekkel. A karcsú, vörös hajú, negyvenkilenc éves Hennynek azonnal feltűnt, milyen izgatottak a jelenlévők.

– Henny, nem baj, ha egy kicsit egyedül hagyunk? – kérdezte Marie Carstens. – Herthánál beindult a szülés. Hazavisszük.

– Dehogy, menjetek csak! – felelte azonnal Henny. – Sok szerencsét!

Hertha hálásan nézett rá, de nem tudta leplezni fájdalmait.

✶✶✶

Két órával később Hertha apja, Marie Carstens és Eugenie Schalt az ifjú vevővel együtt, akiről időközben kiderült, hogy Ehrhard Hungernek hívják, a Harders család műtermében ült. Johannes Harders az ölébe vette kis unokáját, Hans-Jürgent, és keksszel etette. Kávé, tea és kakaó mellett, a félkész és befejezett festmények között várták a híreket Hertha állapotáról, aki fölöttük, az első emeleten vajúdott. A bábaasszonyon, Breipohl kisasszonyon kívül Hertha édesanyja, Helene és húga, Lucie volt jelen. A férj, Georg, szokás szerint üzleti úton volt.

Végül úgy történt, ahogy Ehrhard Hunger javasolta: Hertha előre ült az autóban, Johannes Harders, Marie és Eugenie pedig hátul, a rakodótérben foglalt helyet.

– Megkérdezhetem, honnan ismeri ilyen jól az illatokat, Hunger úr? – kérdezte Marie.

A férfi elmosolyodott. – Göppersdorfi vagyok, ez egy kis falu Chemnitz mellett. Gisela nénikém mindig magával vitt a városba, ha szappant akart eladni. Így már gyerekként érdekeltek az illatok. Mindig lenyűgözött, ahogy összefonódnak az emlékekkel. Az anyám kedvenc ruhája, a friss ágynemű ismerős illata, az apám borotvaszappanja…

– Igen, az illatok valóban képesek rá, hogy távoli helyekre és elmúlt időkbe repítsenek minket – bólintott Marie, és bánatosan tette hozzá: – Pontosan ez varázsolt el engem és a húgomat húsz évvel ezelőtt, és ezért akartuk megvalósítani az álmunkat a parfümériáról. Sajnos Anna tavaly meghalt agyvérzésben, túlságosan fiatalon, ahogy a vér szerinti anyánk is.

– Nagyon sajnálom – mondta Ehrhard Hunger zavartan. – Rettenetes. Gisela nénikém hasonlóan végezte két évvel ezelőtt. Egyszer csak ott feküdt a piaci standja mögött, körülötte hevertek a szappanjai. Olyan gyorsan történt, senki nem számított rá. Pedig akartunk írni egy közös könyvet a világ illatairól és parfümjeiről. Alighanem most már egyedül kell megírnom.

– Milyen remek ötlet! – lelkesedett Marie. – Feltétlenül meg kell ismerkednie az egyik barátnőmmel, madame Pauline Silbersteinnel. Az elmúlt ötven év során rengeteg tudást szerzett az illatokról. Csakhogy sajnos Grasse-ban él a férjével.

– Az illatok fővárosa! – örvendezett Ehrhard Hunger. – Valamikor nagyon szívesen ellátogatnék oda.

– És mi járatban van Hamburgban? – érdeklődött Eugenie.

– Ma este hat órakor meghallgatásom lesz a Dralle parfümériában, ugyanis kiírtak egy állást – válaszolta Ehrhard. – Azért is nem akartam ott megvenni a parfümömet, mert a végén még az a személy szolgált volna ki, aki velem szemben fog ülni a bemutatkozásnál.

– Nagyon szorítunk, még akkor is, ha a konkurencia így jelentős előnyhöz jut – viccelődött Marie.

Ekkor Hertha húga, Lucie viharzott be a műterembe. A vörösesszőke, huszonhárom éves leányzó csak úgy ragyogott a boldogságtól. – Hertha egészséges kislánynak adott életet! – kiáltotta a jelenlévők legnagyobb örömére. – Mindketten jól vannak.

– Ilyen gyorsan? – csodálkozott Johannes Harders, aki immáron másodszor lett nagypapa. – Hansival két napig gyötörték a fájások.

– Breipohl kisasszony szerint is nagyon gyors szülés volt – közölte Lucie. – Hertha persze örül, hogy ezúttal két óra alatt túl volt rajta. Csakhogy még nem jutott eszébe megfelelő név. Hans-Jürgen nevét is a férje adta.

– Hogy is hívták a nagynénjét, aki megismertette önnel az illatok világát? Gisela? – fordult Ehrhard Hunger felé Marie. – Igazán szép név.

– Köszönöm – válaszolta Ehrhard meghatódva. – Milyen csodálatos ötlet!

Aztán felállt. – Indulnom kell. Nem késhetek el, és nem is szeretnék tovább alkalmatlankodni. Kérem, gratuláljanak a nevemben is Mülder asszonynak.

– Feltétlenül! – mondta Eugenie, akit kissé elszomorított, hogy Hunger úrnak máris fel kell kerekednie.

Marie elővette a pénztárcáját, és húsz márkát nyújtott a vendégük felé. – Szeretném, ha elfogadná. Egyrészt a fuvarért, másrészt pedig szeretném kárpótolni a lopás miatt. Végül is a mi parfümériánkban rabolták ki. Felhívom Hennyt, hogy ingyen bocsássa rendelkezésére a Guerlain Rolls Royce parfümjét, kérem, ugorjon be érte. Hátha szerencsét hoz a bemutatkozó beszélgetésnél.

– De… – nyitotta szóra a száját Ehrhard Hunger, ám Marie félbeszakította: – Nincs ellentmondás! Úgysincs semmi értelme, hiszen a végtelenségig makacs vagyok.

– Rendben – hunyászkodott meg Ehrhard Hunger. – De amint sikeres leszek a szakmámban, visszaadom a pénzt.

– Úgy legyen! – felelte Marie. – Örülünk, ha viszontláthatjuk.

Ebben Eugenie teljesen egyetértett vele.

Tartalom

A legfontosabb szereplők áttekintése

Prológus 1928

Első rész 1929–1930

1

2

3

4

5

6

7

8

9

Második rész 1931

10

11

12

13

14

15

16

17

Harmadik rész 1932

18

19

20

21

22

23

24

25

26

27

Negyedik rész 1934–1935

28

29

30

31

32

33

Ötödik rész 1936

34

35

36

37

Epilógus

A múlt nyomai

Köszönetnyilvánítás

Forrás- és irodalomjegyzék

Felhasznált betűtípusok

Cinzel – SIL Open Font License

EB Garamond – SIL Open Font License

Lobster Two – SIL Open Font License

Noto Sans Symbols 2 – SIL Open Font License

Source Serif 4 – SIL Open Font License