Küzdelmek és Győzelmek: Egy élettörténet

A nehézségek között rejlő erő: Az életreformáló utazás

Írta:

Andrew Cobbler

“Abban hiszek, hogy minden nap minden percében
abbahagyhatjuk, és elölről kezdhetjük az egészet."

James Norbury

Előszó

Ez a memoár egy hosszú és gondos készülődés eredménye, mert nem volt könnyű megtalálnom azt a hangot, amellyel igazán közel hozhatom magamhoz az olvasóimat. Olyan írást szerettem volna létrehozni, amely nemcsak szórakoztató, hanem támogatást is nyújt azoknak, akik az élet útvesztőiben bolyonganak, de nem találnak megfelelő iránymutatást.

Az oldalak között őszinte érzelmekkel találkozhatsz: néha szomorúság, máskor öröm, vagy éppen rejtélyek bontakoznak ki, miközben keresem a megoldásokat. A csillagok is szerepet kapnak ebben a történetben, hiszen bika jegyűként élem az életem. Az én világomat nem mindig lehet egyszerűen a történések alapján megérteni - néha mélyebbre kell ásnunk, hogy valódi tanulságokkal zárjuk le ezt az utazást.

Olvassa el, gondolkodjon el, fogadja el, és meglátja az élet legfontosabb üzenetét!

Első fejezet - a családi háttér

Az én történetem 1979. május 12-én vette kezdetét - egy látszólag átlagos, mégis különleges pillanattal: a születésemmel. Az, hogy mi teszi ezt a pillanatot valóban egyedivé, az a bennem rejlő összetett örökség. Már a fogantatásom első pillanatától kezdve magamban hordoztam mindazt az információt, amely későbbi életem alapjait meghatározta. Ezen információk két különböző vérvonalból származtak: az anyám és az apám örökségéből.

Az anyai ágról olyan tulajdonságok öröklődtek, mint a lelkiismeretesség, a szeretet, az empátia és a bölcsesség. Az apai oldalról pedig munkabírás, fegyelem, düh és zárkózottság szállt rám. Ezek a tulajdonságok együtt alkották meg azt a komplex személyiséget, aki lettem.

A születésem körülményeire nem emlékszem, és az életem első éveit is homály fedi, de szüleim elmondása alapján ezek az évek a csend és a gyász időszaka voltak. Családunk tragédiát élt át: elveszítettük az öcsémet, Tamást, aki egy középfülgyulladás szövődményei miatt halt meg. Ez a tragédia volt életem első nagy traumája - egy fájdalom, amelyet szüleim soha nem tudtak feldolgozni, és amely bennem is nyomot hagyott. Gyermekkoromban dadogásom is ennek a feldolgozatlan fájdalomnak volt a jele, bár erre magam nem emlékszem, ezt is csak az anyám mesélte el nekem.

Tanulságok:

E fejezet tanulsága abban rejlik, hogy életünk első éveiben már magunkban hordozzuk azokat az örökségeket és traumákat, amelyek meghatározzák további utunkat. Ezek az első lépések formálják az alapokat, amelyeken majd felnőttként építkezünk. Mindez arra figyelmeztet, hogy bár múltunk és örökségünk hatással van ránk, mégis a mi döntésünk, hogy hogyan alakítjuk jövőnket ezek tudatában.