FÉLREÉRTÉSEK ÉS TÉVHITEK

az informatikában és a rendszerváltásban

Szabó Tamás

Budapest 2023

Underground Kiadó Kft.

www.undergroundkiado.hu

Minden jog fenntartva!

„…nem tűnik túlságosan nehéznek egy kicsit megjavítani egy ilyen teljes félreértést.„

Franz Kafka, Levél apámhoz

BEVEZETŐ

Mi a célja ennek a könyvnek?

Életem legnagyobb részében érettségi után Németországban, nyugaton éltem. A rendszerváltást külföldről figyeltem. Csalódás volt, hogy 1990 után megbékélés helyett évtizedekig az ellenséges hangok törtek felszínre, barátokat, családokat megosztottak.

A rendszerváltásról megfér békésen egymás mellett több nézőpont is. Jogos nézőpontok a múltbeli sérelmek, a „bűnös” emberek, vagy a jogi és gazdasági témák. Miklós, régi barátom területe a gazdaság és a jog, ezekről számos újságcikket írt.

Egy új nézőpont és kérdés ebben a könyvben: lehet a sérelmek és bűnös emberek mellett a nem szándékos félreértéseket vizsgálni? Remélem, ez egy keskeny ösvény lehet a megbékéléshez.

Mi köze van a politikának az informatikához?

Szövegeket kerestem az elmélet és a konzervatív tapasztalat konfliktusáról. Az elmélet-tapasztalat félreértések és tévhitek makacsul tartották magukat az informatika első két évtizedében.

Meglepetés, amit találtam: Kertész Imre előadása távol az informatikától 1993-ban irodalmi kritika erről a különös elmélet-tapasztalat konfliktusról. Kertész Imre előadása a „rendszerváltó értelmiségről”, a rendszerváltás egyik központi, nagy félreértéséről szól. Nem tudományos előadás, Kertész élettapasztalatáról van szó, bizonyíték szerepe nincsen. Tudományos bizonyíték ebből akkor lesz, amikor a fizikus Karl Steinbuch mérései az információ áramlásról emberi agyban részleteiben is igazolják Kertész Imre előadását. Ez a kapocs a rendszerváltó politika és az informatika között. Két fejezet a könyv végén a fizikusok Karl Steinbuch és Horst Rittel természettudományos magyarázata az informatika és a politika kapcsolatának.

A világnézetem

Világnézetemet két politikus határozta meg: Helmut Schmidt német kancellár 1982-ig és kormányában Klaus von Dohnanyi. Mindketten konzervatív szociáldemokraták voltak, hangsúllyal a konzervatív szóra.

Klaus von Dohnanyi lehet, hogy magyar származása miatt többször is fellépett Magyarország védelmében. Nagyapja Dohnányi Ernő magyar zeneszerző, karmester és zongoraművész volt. 2015-ben 28 oldalas tanulmányában védte Magyarországot a német média torzításai ellen, és 2022-ben megjelent „Nemzeti érdekek” című könyvében újra egy fejezetben a torzítások ellen ír Magyarország védelmében.

A hatvannyolcasok (most ZÖLDEK) erőszakos nyomulása 1982-ben megszüntette a konzervatív szociáldemokráciát és Helmut Schmidt kancellár politikai pályáját. Mindkét politikus „példaképem”

rombolásnak, Helmut Schmidt tömeghisztériának tekintette a hatvannyolcas mozgalmat. A hatvannyolcasok szellemi örökösei, a ZÖLDEK 2022-re befolyásuk és károkozásuk tetőpontjára jutottak, arra a tetőpontra, ahol a bukásuk már remélhetőleg közel lehet.

A könyv fejezetei

A fejezetek 1-től 5-ig a rendszerváltás előtti időket dokumentálják. A történetek központjában az 1953-as Wallenberg-koncepciós per és az ÁVH szerepe áll. Meglepetés, hogy 1986-ban, röviddel a rendszerváltás előtt ÁVH stílusban fenyegetést kaptam a Metrimpexnél.

A következő két fejezet csak a címében szól az informatikáról, de egyben görbe tükör a politikához. A félreértések és tévhitek szerepe ezekben a projektekben jelentős volt az informatika első két évtizedében.

A könyv legfontosabb fejezete Kertész Imre irodalmi előadása a rendszerváltás központi félreértéséről, amely a rendszerváltó értelmiségről szól.

Végül két fejezetben a természettudományos igazolása Kertész Imre gondolatainak, és ugyanezek a gondolatok a félreértések magyarázata az informatikában, két fizikus munkája nyomán.

Befejezésül stabil hatvan CSU év bajor tanulsága a népi-urbánus Magyarországra is érvényes lehet, valamint a német média torzításai Magyarországról.

APÁM SZABÓ KÁROLY EMBERMENTŐ 1944/45 TELÉN

Apám, Szabó Károly aktív szerepet vállalt a második világháború idején. Műszerészként dolgozott a svéd követségen, ahol Raoul Wallenberggel együttműködve mentett meg üldözött embereket.

Józan ember volt, aki adott körülmények között megállta a helyét, több kritikus válaszúton a jó utat követte.

Működés a veszélyes időkben: A svéd követség és az embermentés A neves külpolitikai újságíró, Heltai András 2015-ben a 168 óra című lapban publikált apámról,

„A bőrkabátos ember” címmel.

„1945 januárjában vagy 150 áldozatukat hajtották a Dunának nyilas gyilkosok, amikor rendőrautó fékezett előttük. Bőrkabátos tiszt ugrott ki belőle, és határozott parancsára a csürhe visszaengedte a halálra szántakat a védett svéd házba. Megmentőjük hivatalosan a nyilasok embere, valójában Wallenberg segítője volt – hogy azután Rákosiék pár évre rá a svéd embermentő meggyilkolásával vádolják...” – írta.

Heltai úgy fogalmazott: „Szabó ugyan hivatalosan a nyilasok embereként szerepelt, valójában egy leszerelt honvéd és az svéd követség írógépműszerésze volt. Hamis iratokkal és parancsokkal rendelkezett, amelyeket gyermekkori barátjától, Szalai Páltól kapott, aki eredetileg nyilas volt, de később kiábrándult a mozgalomból. Szabó Károly bátor és határozott cselekedetei, beleértve a nyilasok által a Dunába hajtott áldozatok megmentését, Wallenberg védett házainak védelmét és a gettó lakóinak életének megóvását, jelentős hatással voltak a budapesti zsidó közösség sorsára.

Szabó és Szalai közvetítésével sikerült megakadályozni a gettó lakóinak legyilkolását a háború végnapjaiban.”

A svéd követség épülete 1944-ben Budapesten

A nyomozás és a letartóztatás: Szabó és Szalai kapcsolata Wallenberggel

A cikk bemutatja Szabó és Szalai sorsának tragikus fordulatait is. Mindkettőjüket 1953-ban letartóztatták, mert kapcsolatban álltak Wallenberggel, akit az NKVD elfogott és eltűnt. Brutális kínzások és hamis vallomások kicsikarása után csak Sztálin halála miatt kerültek szabadon. Apám egészsége a kínzások után sosem állt helyre, és 1964-ben – 48 éves korában – meghalt. Szalai az Egyesült Államokba menekült és ott élt haláláig.

Heltai engem is megemlített írásában: „A történet ismertté válása Ember Mária érdeme, aki Wallenberg és Szabó tevékenységének kutatója volt. Szabó fia, Tamás, aki csak felnőttként ismerte meg édesapja történetét, több mint két évtizedes erőfeszítés után érte el, hogy apja 2012-ben hivatalosan is bekerüljön az igazak közé.”

Egyébként az egyik legkorábbi emlékem apámról egy derűs pillanat, amikor bepakolt egy bőröndbe és cipelt benne. Egy boldog gyermekkori emlék, amelyet hat évvel később egy sötét esemény árnyékolt be: a már fentebb említett hirtelen eltűnése. A letartóztatása után hónapokig nem tudtuk, hol van, vagy mi történt vele. Amikor visszatért, egy megtört, megkínozott férfi állt az ajtónkban. Ettől kezdve a félelem és az aggodalom határozta meg családunk életét. Apám sosem beszélt arról, mi történt vele, és ez a csendes félelem évekkel később végül engem is arra késztetett, hogy elhagyjam Magyarországot.

Amikor elkezdtem a régmúlt történeteiben kutatni, egyre világosabbá vált számomra, hogy a családunk életét megkeserítő cselszövés mögött a magyar és a szovjet kommunista hatalmi apparátus legfelső szintjei álltak. Apám története nem csupán egy családi tragédia, hanem egy nemzeti is, amely az állambiztonsági rendszerek kegyetlenségét és az emberi sorsok törékenységét egyaránt bemutatja, s amelynek hatása még évtizedekkel később is érezhető.

Apám valójában a budapesti svéd nagykövetségen dolgozott, ahogyan már említettem, írógép-szerelőként. Ott került kapcsolatba Raoul Wallenberggel, aki elkötelezte magát a magyar zsidók megmentése mellett a német megszállás alatt. Wallenberg és apám egy merész tervet dolgoztak ki, amelyben apám kulcsszerepet játszott. A terv egyszerű, de kétségtelenül bátor volt: ha tudomást szereznek egy letartóztatási akcióról, apám Gestapo-tisztnek álcázva megjelenik, és „hivatalosan”

követeli az elfogott zsidók átadását. Ehhez szükséges igazolványokat és meghatalmazásokat Szalai

Pál, apám gyerekkori barátja és magas rangú nyilas tiszt, szerezte meg. Apám többször is megjelent a nyilaskeresztes pártnál, és sikerrel követelte az emberek átadását. A zsidó közösségben hamarosan

„A bőrkabátos ember” becenevet kapta.

Az egyik legemlékezetesebb eset január 8-án történt, amikor a nyilasok egy svéd nagykövetség által védett házat rohamoztak meg. Apám és Szalai Pál vezetésével a rendőrség megállította az akciót, és visszavitték az embereket a svéd menhelyre. Köztük volt Stöckler Lajos is, a Budapesti Zsidó Tanács vezetője, aki később, mint apám, a kommunista hatalmi apparátus áldozata lett.

Négy nappal később, január 12-én, apám, Wallenberg, Szalai és Otto Fleischmann zsidó orvos találkoztak a svéd nagykövetségen. Wallenberg öt nappal később, január 17-én, nyomtalanul eltűnt.

Ők hárman voltak az utolsók, akik élve látták.

A nemzetközi közvélemény sosem fogadta el könnyen Wallenberg eltűnését. A szovjet vezetés, ahelyett hogy beismerte volna a lubjankai börtönben történt halálát, inkább másokat hibáztatott.

Ebben a cselszövésben apám és barátja, Szalai Pál, lettek az elszenvedők, a „vádlottak”.

Az igazság felfedése és az elismerés: Szabó Károly posztumusz kitüntetése

2011 májusában, több mint 58 évvel apám letartóztatása után, sikerült betekintenem az Állambiztonsági (AVH) aktákba. Ebből derült ki, hogy apámat és Szalait kirakatperben állították bíróság elé, hogy eltemessék a Wallenberg-kérdést. Ez a módszer nem volt idegen a szovjet vezetéstől; hasonló eszközökkel léptek fel az úgynevezett „orvosok összeesküvésében” is, ahol alaptalan vádak alapján zsidó orvosokat ítéltek el és végeztek ki.

A vádak alapjául egy kínzások alatt kivont vallomás szolgált, amelyet Stöckler Lajostól szereztek.

A vádak szerint apám és Szalai utoljára látták Wallenberget, és ők lettek a fő gyanúsítottak. A vádakat azonban visszavonták, részben mert Stöckler visszavonta vallomását, részben mert a szovjet vezetés politikai klímája megváltozott Sztálin halála után.

Apámat végül szabadon engedték, de a kínzások nyomait sosem tudta teljesen eltüntetni. Több mint tíz ember, akiknek az életét apám megmentette, feljegyezte emlékeit és elküldte a Yad Vashemnek, a Nemzetközi Holokausztkutató Központnak. Életművét ott tisztelték meg, és posztumusz elnyerte a „Nemzetek Igaza” kitüntető címet. Az ő neve is olvasható a Szent István Parkban felállított Raoul Wallenberg emlékmű gránitlapján, amelyet 1999-ben avattak fel az eredeti helyén, miután az eredetit 1949-ben ledöntötték és elszállították. Azok, akiknek az életét megmentette, később maguk is fontos pozíciókat töltöttek be a tudomány és a közélet területén.

A SZEMTANÚK FELKUTATÁSA AZ INTERNETEN

SZABÓ ISTVÁN JAVASLATA NYOMÁN

2016. november 17.

Apám születésének 100. évfordulóján a müncheni magyar konzul a Hubert-Burda rendezvényterembe 100 müncheni magyart és német-bajor politikus vendéget hívott meg. A konzul bevezetője után beszéltem apámról és Oláh Kálmán zongoraművész előadása következett.

A kerek évfordulóra egy müncheni producer dokumentumfilm pályázaton próbált támogatást szerezni a történetének bemutatására, de sajnos nem járt sikerrel.

Rácz Erzsébet tapasztalt dokumentumfilm rendezőként ajánlották figyelmembe, aki korábban Németh Miklós magyar miniszterelnök 1989-es határnyitásáról is forgatott.

Megbíztam Rácz Erzsébetben, átadtam neki az apám életéről szóló anyagokat. Azonban hamarosan észrevettem, hogy valami nincs rendben. Gyanússá vált, amikor telefonon érdeklődni kezdett anyám után, mintha valami „romantikus részletre” lenne szüksége a filmhez. Amikor határozottan kijelentettem, hogy a filmnek dokumentarista módon, anyám története nélkül is hűnek kell maradnia az eseményekhez, ő megszakította velem a kapcsolatot. Aztán megtudtam, hogy Rácz a „művészi szabadság” címén, játékfilm forgatókönyvet adott be egy német pályázatra, amely apám történetét dolgozza fel. A pályázat napján, mivel úgy éreztem, hogy ez sérti a családom személyiségi jogait, letiltottam a forgatókönyvet.

Ezután kértem Magyarországon szakember tanácsát, s ilyen előzmények után jutottam el az Oscar-díjas filmrendezőhöz, a Nemzet Művészéhez, Szabó Istvánhoz.

2016. július 15-én találkoztam vele Budapesten. Szabó megismerte az általam gyűjtött dokumentumokat, és véleményt kértem tőle az olvasottak alapján. Nem lepett meg, amikor azt mondta, hogy a történet csak mint dokumentumfilm lehet hiteles. Hozzátette, hogy hagyományos módon nem valószínű, hogy támogatást kapna, mivel már túl sok hasonló történet létezik. A mai fiatalok az eseményektől időben annyira eltávolodtak, hogy a közösségi emlékezet fenntartása egyre nehezebbé válik.

Ez felveti a kérdést: hogyan lehet ébren tartani az emlékezetet, hogy a jövő nemzedékei a múlt ismeretében ne követhessék el ugyanazokat a hibákat és elkerüljék azokat a tragédiákat, amelyek már egyszer megtörténtek?

Szabó István filmrendező egy kreatív megoldást javasolt a múlt és a jelen közötti híd építésére: a fiatalokat kell megcélozni, hiszen ők a jövő közönsége. Új koncepcióra és mai történetre van szükség. Véleménye szerint az „internetes múltvadászat” izgalmas és aktuális téma lehet.

Megtetszett neki, hogy több éves kutatás során, modern informatikai eszközökkel találtam 70 éves iratokat. Ezen túlmenően, az internet segítségével több mint 80 éves szemtanúkat is felkutattam. A dokumentumfilm központi témája az internetes kutatás folyamata lehet, címe pedig „Interneten a közelmúlt”.

Szabó koncepciójának lehetőségét saját szakmai vakságomból nem vettem észre korábban. Mivel ötven éve dolgozom informatikával, számomra természetes volt az ismerős eszközök használatával kutatni. Nem is gondoltam arra, hogy éppen a modern technológia alkalmazása a múlt kutatásában lehet az, ami Szabó Istvánnak és talán a fiatal generációnak is érdekes.

Az információszerzés új korszaka

Később visszagondolva rájöttem, milyen kilátástalan és valószínűtlen volt a kutatás sikere. Szinte lehetetlennek tűnt, hogy az interneten 70 év után hasznos információt találjak, vagy, hogy megtaláljam a több mint 80 éves szemtanúkat. Különösen azért, mert az általam használt informatikai eszközök csak 2006 körül váltak hatékonyakká; 2000 előtt még nem is léteztek.

Ez felveti a kérdést: miért fektetnek be sok millió dollárt eleve valószínűtlen dolgokba Kaliforniában, a Silicon Valley-ben? A válasz a 2000 utáni évek internetes történetében keresendő. A kockázati tőkebefektetés olyan szerencsejáték, ahol nagy összegekkel lehet beszállni és eszméletlen nagy összegeket lehet nyerni, ha a valószínűtlen tervek mégis sikerülnek. Az ipari korszak racionális, kiszámítható világa észrevétlenül átalakult egy irracionális, kiszámíthatatlan kockázattársadalommá.

A befektetési és kutatási stratégia ma már egyfajta szerencsejáték a valószínűtlenséggel.

A 21. század hajnalán valami új dolog körvonalazódott a horizonton. Az internet ekkor vált mindenki számára hozzáférhetővé, és ez megváltoztatta az információkeresés módját.

1. Ha dokumentumokat, könyveket vagy újságcikkeket keresünk, a Google Books, a Wikipédia vagy az Amazon áll rendelkezésünkre.

2. De nem csak szövegek, könyvek vagy írók után kutathatunk. A Facebookon vagy a LinkedInen például a történetek szerzőjét vagy szereplőit is felkutathatjuk.

3. Ugyanezeken a platformokon mások is felfedezhetik minket, illetve a szövegeinket és képeinket – gondoljunk csak az Amazon eBook publishingra, az Issuura vagy a Flickrra, MEK-re.

4. Mások is megtalálhatnak engem a szociális hálózatokban (LinkedIn, Facebook, Xing) Melyik évben keletkeztek, kezdtek ismertek lenni?

Legtöbbnek még hírük sem volt 2000 előtt.

Google Books

2007

Wikipédia

2006

Flickr

2005

Amazon e-Könyv

2007

LinkedIn

2004

Facebook

2008

Issuu

2007

Xing

2006

MEK

2001