Laczi Péter

Napraforgó Árnyékában

Egy Szerelem Virágzása

2024

Copyright © Laczi Péter

Hungarian edition © Soraya Kiadó

Borítóterv, illusztrációk: Laczi Péter

ISBN: 978-615-6583-20-8

Elektronikus kiadvány

Soraya Kiadó Farmos, 2024

Felelős kiadó: Vasiné Szabó Rita

Elérhetőségek:

info@sorayakiado.com

www.sorayakiado.com

youtube.com/@sorayakiado

facebook.com/sorayakiado

instagram.com/soraya.kiado

wattpad.com/user/Laczi_Peter

Tartalomjegyzék

Az örök ciklus

Az élet színpadán

A csillagok ajándéka

Életem árnyékában

Évszakok szerelme

Titkos üzenet a hangban...

A remény fényei

Az élet tanítása

A küzdelem szépsége

Az éjszaka labirintusa

Az utolsó gondolat

Egy szerelmes ember

A szeretet háza

A mi kis birodalmunk

Az élet két oldala

Az ünnepek lelke

Szerelem technologiája

Szerelem programkódja

Pixelszerelmesek

Munka nélkül is sikeres

A szerelem diplomája

Egy álom, egy cél, egy szív

A házasság titka

Az idő utazása

Az elfeledett létezés

Végszó

Előszó

Örömmel mutatom be a “Napraforgó Árnyékában Egy Szerelem Virágzása” című verses gyűjteményemet. A mű a szerelem, a természet és az élet szépségét és fájdalmát énekli meg verseiben.

A kötet központi témája a szerelem, amely a napraforgóhoz hasonlóan növekszik, virágzik, érik és múlik el. A napraforgót használom szimbólumként, hogy kifejezzem a szeretet változó, de mindig ragyogó természetét. A versekben a napraforgó hol a szerelmesek örömének, hol a bánatuknak, hol a reményüknek, hol a búcsújuknak a jelképe.

A mű jelentősége, hogy az érzelmi kötelékek univerzális témáját új és friss szemszögből közelíti meg, a napraforgó metaforáján keresztül. Nemcsak a saját személyes tapasztalataimat, hanem a kötődés általános és örök értékeit is közvetítem verseimben. A gyűjtemény így nem csak nekem, hanem minden olvasónak is szól, aki valaha szeretett, szeret vagy szeretni fog.

Az örök ciklus

Az örök ciklus

Üstökös kering ma körülöttem,

Lassan becsapódik mögöttem,

Nagy port kavarva fölöttem,

Az életet kioltva belőlem.

Elhagy az erő, vele a remény,

Itt már nem számít a sok esemény.

Hiába voltam keresztény,

Itt nincs semmi kedvezmény.

Testem a földön hever,

Gyorsan leépül az idegrendszer.

Ennyit ér a magyar ember,

Jöhet az új ősember.

De most nagy döntés áll előttem,

Elért a vég, s nem jön újra kezdet.

Amit éltem, azt megéltem.

Sok mindenből lemaradva, de beérem.

Megnéztem, milyen ez a persely.

mélybe pakolgattam, amennyit mertem.

S boldog ember lettem,

De sok rossz kavarog most bennem.

Eggyé váltam a földdel,

most a te életed táplálom éppen.

S ott élek benned,

mert te vagy számomra az éden.

Az élet színpadán