Az Erowmanix--füzetek 3. része

Mia Frances: A gyenge pont nem változik

Hungarian edition © Mia Frances 2024

Minden jog fenntartva!

Kiadja a Könyvek Sorban kiadó felelős ügyvezetője

ISBN (pdf) 978-615-6585-17-2

ISBN (epub) 978-615-6585-18-9

Szöveggondozás: Virágh Máté

Borítótervezés és e-book-előkészítés: Szabó Borka

Borítófotó: Shutterstock

konyveksorban@gmail.com

www.robinowrightly.com

https://moly.hu/alkotok/mia-frances

Ez a romantikus-erotikus kisregény-sorozat egymástól független részekből áll, így külön-külön olvasva is élvezhető. Ha szereted a zsánert, gyűjtsd össze mindet!

Ismertető

Karla „Kay” Oldman egy nagyvállalat vezetőinek biztosított női mosdójában szembesül a ténnyel, hogy a legutóbbi egyéjszakás kalandja nem maradt nyom nélkül. Amikor nekilát kideríteni az igazságot, mégis ki a gyerek apja, felsejlenek a régmúlt képei, és olyasmivel szembesül, amivel rémálmaiban sem szeretett volna…

„Istenem! Fogalmam sincs, ki ez, bárki lehet, bármelyik osztályról. Az arcát pedig biztosan nem ismerném fel… Mit tegyek? Meg akarom tudni, ki az, aki felcsinált! A szemébe akarok nézni, mielőtt elvetetem a gyerekét!”

Vajon milyen titokkal kell Karlának együttélnie?

Feláldozható-e az anyaság a női karriervállalás oltárán – vagy akár fordítva?

Van-e választása egy egyedülálló nőnek és/vagy anyának korunk felgyorsult és eltorzult társadalmában?

A szószaporítás helyett ez most egy novella Mia Frances tollából.

Csak egy rohadt egyéjszakás kaland

Ott ült a fürdőszobában, rárogyva a lehajtott vécéülőkére, és elképedten bámulta a műanyag lapkát a kezében.

Nem, ez nem lehet!

Harmincöt évesen érte a sokkhatás, amikor elsőként, mint nő, végre megkapta a hőn áhított vezetői állást a cégénél.

Ne, ne már, megint!

Pár éve teljesen egyedül élt, nem akart saját családot. Talán mert már fiatalkorában végigélte azt, ami utána sosem hiányzott többet.

Úristen! Kérlek, ne! Most egészen egyszerűen nem lehetek terhes!

Csak egy rohadt egyéjszakás kaland volt, pár hete, valami menedzserrel a céges buliról. Életében akkor látta először, és remélte, hogy utoljára is. Teljesen más divízióban dolgoztak, a médiavállalat pedig mamut lévén, több ezer embert foglalkoztatott.

Mindketten nagyon berúgtak, ennek ellenére annyira felajzottak voltak, hogy pikk-pakk egymásnak estek a helyszín mögötti tárgyaló kerekasztalán. Úgy emlékezett, egész helyes arcú pasit fogott ki, de – tizenkettő egy tucat alapon – mindegy volt neki, csak kufircolni akart egy jót valakivel. Arra azért ügyelt, hogy lehetőleg ne ismerje az illetőt.

Meg sem kérdezte a nevét, vagy melyik osztályról való; csak egyből szétrakta neki a lábát. Egészen pontosan hátulról pucsított be, így nagyon nem is nézhette meg magának a hímpéldányt. Miután végeztek egymással, beütött a pia maradéka, így szinte rögtön elaludtak a szőnyegen összekuporodva, mint valami hobók.

Mire felébredt, a röpke numeralovag már rég megpattant. Kint már bőszen hajnalodott, csak a helyszínen takarító gép zümmögése hallatszott be a tárgyalóba. Igyekezett haza, hogy mielőtt újra bejön dolgozni – persze full másnaposan –, még letusolhassa magáról az éjszaka nyomait.

Egy szó, mint száz: akkor fogalma sem volt, védekeztek-e a szexi idegennel, vagy nincs-e neki valami nemi betegsége. Hát, az egyik kérdés mostanra már biztos válasszal kecsegtetett: óvszert, azt tutira nem használtak.

Mekkora hülye pina voltam! Voltam?! Vagyok, még mindig! Ez azóta sem változott…

Réges-régen egy messzi-messzi táborban

Húsz évvel azelőtt is hasonlóan esett meg az első. Micsoda őrült időszakot éltem meg akkoriban! Sosem akart abba a táborba elmenni, sőt, legkevésbé oda vágyott. Azon a nyáron lépett nyolcadikból kilencedikbe, és iskolát is váltottak költözés miatt. Bárcsak a régi barátnőivel maradt volna, a réges-régi dalaikat hallgatni, a jól bevált együtteseiket imádni vagy a saját, ósdi, de a barátságuk alapját képező poénokon röhögni! Azonban a szülei döntöttek, neki pedig engedelmeskednie kellett. Abban reménykedtek, ez a tábor Mainchestcreek mellett majd némiképp kárpótolja őt a költözés miatti veszteségért, de tévedtek. Semmi sem vigasztalhatta meg, ez az ostoba, idejétmúlt lánycserkészbanzáj meg végképp nem. Viszont a szülei, rettentően szigorúak lévén, vallásosnak nevelték, szerintük ez volt maga Isten akarata. Milyen isten az ilyen? – gondolta akkor, és most is, ahogy a kétcsíkos terhesteszt fölé görnyedt.

Húsz évvel ezelőtt az egész mainchestcreeki tábor egyetlen jó pontjaként a szomszédos völgyben, Southportridge-ben egy hasonló ifialakulat sátorozott, csak az fiúkból állt. Úgy adódott, hogy az ismerkedési esték tábortüze átvilágított a Mainchestcreek és Southportridge között elterülő tavon, így fedezték fel, hogy a szomszédos parton is üdülnek. Néhány vakmerő fiú közülük átúszott a vízen, és meglepte a lányokat, akik sikoltozva menekültek be a fák közé.

Kivéve őt, aki örült, hogy végre történik vele valami érdekes. Az egyik srác vizesen odacsattogott elé, majd úgy mozdult felé, mint aki meg akarja ijeszteni, és hozzátette: